Hämeenlinnan käräjäoikeus					 30.1.2008
Arvi Kariston katu 5
13100 Hämeenlinna

Oikeusministeriö
Oikeushallinto-osasto
PL 25
00023 Valtioneuvosto

Viite	Oikeusministeriön kirje 23.11.2007 OM 8/31/2007

Asia	Lausunto mietinnöstä Käräjäoikeusverkoston kehittäminen

Yleistä

Mietinnössä ehdotetaan käräjäoikeusverkoston laajaa uudistusta, jossa käräjäoikeuksien lukumäärä vähennetään vajaaseen puoleen entisestä. Kysymyksessä on siten merkittävä yleisiä tuomioistuimia koskeva muutos.  Tämänkaltaisen uudistuksen yhteydessä olisi syytä arvioida koko yleisen tuomioistuimen rakennetta. Voidaan kysyä, onko 25 käräjäoikeuden verkostoon tarpeen kuusi hovioikeutta ja voidaanko samassa yhteydessä arvioida hovioikeuksien lukumäärää.  Useat mietinnössä esitetyt tavoitteet koskevat myös ylioikeutta. Mietinnössä on myös tavoiteltu oikeudenkäynnin painopisteen siirtämistä käräjäoikeuksiin.

Käräjäoikeuksien tuomiopiirit

Työryhmän toimeksiannossa on määritelty tavoitteet käräjäoikeuksien koosta, määrästä ja aluejaon perusteista.

Aluejaon perusteeksi on määritelty nykyinen maakuntajako.  Matti Vanhasen II hallituksen ohjelmassa on aluehallinnon kehittämistä koskeva kohta.  Uudistuksella pyritään työryhmän mukaan luomaan käräjäoikeusverkosto, jolla olisi toimintaedellytykset pitkälle tulevaisuuteen. Olisi vielä harkittava, olisiko toiminnalliset tekijät, kuten asiointialue ja oikeuspalvelujen saatavuus, parempi pohja käräjäoikeuksien aluejaolle kuin nykyinen hallinnollinen maakuntajako. Tässä tarkastelussa ei voitane poissulkea myöskään sitä mahdollisuutta, että ns. säilyvästä käräjäoikeudesta erotetaan alueita muodostettavaan käräjäoikeuteen.

Toimeksiannossa on määritelty käräjäoikeuden väestöpohjaksi vähintään 100.000 asukkaan väestöpohjaa.  Työryhmä on ehdottanut 20 käräjäoikeuden väestöpohjaksi yli 150.000 asukkaan väestöpohjaa ja näistä kuuden yli 200.000 ja kolmen yli 400.000 asukasta.  Keskisuuret käräjäoikeudet eivät ole haavoittuvia ja toimivat joustavasti, kun taas pienet ovat haavoittuvia ja suuret ovat jäykähköjä. Vaikuttaa siltä, että 100.000 - 200.000 asukkaan väestöpohja olisi toiminnallisesti paras peruste tuomiopiirille.

Joskus on tullut esille ajatus Helsingin käräjäoikeuden pilkkomisesta ainakin kahdeksi käräjäoikeudeksi.  Työryhmän ehdotus muodostaa Turun ja Tampereen käräjäoikeuksista lähes 500.000 asukkaan väestöpohjaan perustuvat käräjäoikeudet vaikuttaa tätä taustaa vasten erikoiselta; ylisuuressa käräjäoikeudessa ei saavuteta niitä henkilöstöön liittyviä etuja, joita työryhmä katsoo nykyistä suuremmilla käräjäoikeuksilla olevan.

Yksikkökoon suurentamista on perusteltu muun ohella tuottavuutta lisäävän tuomarin erikoistumisen kautta.  Tuomioistuin antaa yksittäistapauksissa oikeussuojaa ja sillä on ratkaisupakko.  Tuomari ei voi siirtää asiassa olevaa erilliskysymystä jonkun muun ratkaistavaksi.  Tässä suhteessa tuomari poikkeaa oikeuslaitoksen muiden viranomaisten toimenkuvasta.  Näin ollen on tärkeää, että yleisen tuomioistuimen tuomarilla on hyvä tieto ja taito lainkäytöstä yleensä.  Hän joutuu käsittelemään juridisesti vaativat ja vähemmän vaativat asiat, jotka molemmat ovat asianosaisen ja tuomioistuimen uskottavuuden kannalta yhtä tärkeitä.  Ammattitaidon ylläpitämisen edellytys on paitsi omatoimisuus myös korkeatasoinen jatkokoulutus.  Jo nykyisin tuomarin käsiteltäväksi on saatettu määrätä tietyn asiaryhmän asioita vuorollaan määräajan, mikä ei kuitenkaan tarkoita erikoistumista. Tiukka erikoistuminen ei myöskään luo parhainta edellytystä urakehitykselle.

Käräjäoikeus, jossa on 10 - 15 tuomaria, luo ilmeisesti paremmat edellytykset halutulle työyhteisölle kuin yli 20 tuomarin yksiköt, joissa joudutaan toimimaan itsenäisin osastoin.  Työyhteisön toimivuus, urakehityksen mahdollisuus ja palkkauksen kilpailukyky ovat tärkeät perusteet kilpailtaessa työvoimasta.

Käräjäoikeuden toimintaedellytyksiä arvioitaessa asiamäärillä on luonnollisesti merkitystä.  Asiamäärien tasainen jakautuminen käräjäoikeuksien kesken ei kuitenkaan saa mennä käräjäoikeuden saatavuuden edelle; asiakaskäynnit eivät suhteellisesti käräjäoikeuksien nykyiseen asiamäärään nähden ole merkittäviä, mutta monessa asiaryhmässä ne absoluuttisena lukuna ovat suuria. Kaikkia oikeuspalvelujen tarvitsijoita nykyiset sähköiset asiointitavat eivät tavoita.  Käräjäoikeuksien taloudelliset resurssit jaetaan yksikön keskimääräisen työmäärän perusteella.

Sivukansliat

Työryhmä ehdottaa viiden sivukanslian perustamista. Vuoden 1993 uudistuksen kokemukset sivukanslioista eivät ole rohkaisevia.  Sivukanslian perustamisella menetetään lähes kaikki verkostouudistuksella tavoiteltavat edut.  Ne aiheuttavat merkittäviä lisäkustannuksia.

Sivukanslioita ei tulisi perustaa, vaan muodostaa, jos sivukanslialle katsotaan olevan tarve, itsenäinen käräjäoikeus tarkoituksenmukaisin tuomiopiirein.
 
Siirtymäkauden sivukansliat

Käräjäoikeus katsoo, että käräjäoikeuksien yhdistäminen päällikköviran täyttämisineen tulee tapahtua vasta, kun yhdistyvällä käräjäoikeudella on asianmukaiset tilat. Vaikka päätös yhdistämisestä tehtäisiin koko verkoston osalta samanaikaisesti, yksittäinen yhdistyminen tapahtuisi vasta tilojen valmistuttua, mihin asti yhdistyvät käräjäoikeudet jatkaisivat itsenäisinä.  Ennen tätä ajankohtaa yhdistyvät käräjäoikeudet yhdessä osallistuisivat tilasuunnitteluun ja kaikkiin muihinkin yhdistymisen vaatimiin osaprojekteihin. Tällä ilmeisesti olisi yhdistymiselle myönteinen  vaikutus, onhan kaikilla yksiköillä suunnitteluvaiheessa oma päällikkönsä.

Sivukanslialla on tässäkin tapauksessa samat haitat kuin pysyvällä sivukanslialla.  Lisäksi väliaikainen sivukanslia aiheuttaisi kaksivaiheisen yhdistymisen,  jolloin murrostilanteet kaksinkertaistuisivat ja kustannukset sitäkin kautta lisääntyisivät. Kaikki työ, joka kuluu yhdistymisprojekteihin, on pois varsinaisesta tuotantotyöstä.

Istuntopaikat

Taloudellisinta ja tehokkainta on istuntojen keskittäminen käräjäoikeuden pääpaikkaan. Käräjäoikeudella on mahdollisuus pitää suullinen valmistelu ja pääkäsittely muualla kuin pääpaikassa, jos siihen on tarve. Istuntopaikka voidaan päiväkohtaisesti vuokrata, vaikka pitkäaikaisen sopimuksen puitteissa.  Kiinteän istuntopaikan ylläpitäminen ei ole taloudellista.

Henkilöstö

Muiden vireillä olevien uudistushankkeiden vuoksi on vaikea arvioida henkilöstön tarvetta ensi vuosikymmenellä.  Tavoitteena on pitkään ollut, että lainkäytön painopiste olisi käräjäoikeudessa.  Voidaan jo nyt arvioida, että eri tavoitteiden saavuttamiseksi tuomarityövoimaa tullaan tarvitsemaan nykyistä enemmän. Kuten työryhmä toteaa, työvoiman tarve arvioidaan aikanaan tulosneuvotteluissa. On myös huomattava, että ammattitaidon ylläpitämiseksi koko henkilöstöllä on oltava korkeatasoinen jatkokoulutusmahdollisuus, mikä vaatii myös henkilöstöresursseja.

Työryhmän arvio saattaa luoda liian optimistisen kuvan uudistuksen kustannusvaikutuksista. Työryhmä on arvioinut työvoiman tarpeen vuonna 2006 saapuneiden asioiden perusteella.

Työryhmän arvio tuomarien ratkaisukapasiteetista erityisesti velkajärjestelyasioiden osalta on liiallinen.  Täällä tehdyn arvion mukaan tuomarin ratkaisukapasiteetti näissä asioissa on noin 150 asiaa vuodessa.

Notaarien osalta summaaristen riita-asioiden ja hakemusasioiden ratkaisukapasiteetti on liiallinen.  Osa näistä asioista käsitellään istunnossa.  Summaaristen osalta kysymys on lähes aina tuomioon päättyvistä asioista.  Ratkaisukapasiteetti vuodessa näissä asioissa yhteensä on enintään 500 asiaa.

Tuomiopiirin laajetessa haastemiesten tiedoksiantomatkat pitenevät. Erityisesti kiireelliset yksittäiset tiedoksiannot aiheuttavat siten nykyistä huomattavasti suuremmat kustannukset ja myös enemmän haastemiesresursseja.  Haastemiesten ‘sivukanslia’ ei myöskään ole tarkoituksenmukainen, ottaen huomioon toimipaikkojen välinen asiakirjaliikenne, tehtävien tasainen jakautuminen ja päivystyksen vuorottelu. Verkostouudistus ei siten ainakaan vähennä haastemiesten määrää pikemmin päinvastoin.

Työryhmä on arvioinut kansliahenkilökunnan ratkaisukapasiteetin summaaristen riita-asioiden osalta liialliseksi. Nykyisin sähköisesti saapuvien haastehakemusten määrä ylittää 60 prosenttia.  Jäljellä olevasta noin 20 prosenttia voidaan arvioida sellaiseksi asianosaisiksi, jotka eivät halua tai osaa käyttää sähköistä asiointia tai, jos he käyttävät, lisäävät merkittävästi ratkaisijan työtä. Nykyisin jo haastehakemuslomakkeen täyttäminen ilman neuvontaa ei aina onnistu. Vähäiseltä osalta sähköinen asiointi saattaa siten vaikuttaa työvoiman tarpeeseen. Onnistunut sähköinen asiointi vähentää vain haastehakemuksen vähäisen kirjauksen vastaten muulta osin paperiasiointia. Nykyisin suuretkin perintätoimistot lähettävät työläimmät haastehakemukset postitse.  On vielä todettava, että uusi summaaristen haastehakemuksen tallennuspohja, jonka toivotaan tuovan säästöjä ulosottoon, lisää työtä käräjäoikeudessa.

Hakemusasioissa on myös työryhmän arvio ratkaisukapasiteetista liiallinen. Näissä avioeroasioissa asiakaskäyntien ja -neuvonnan tarve on erittäin merkittävä. Henkilökunnan tarve tuomaria kohti ylittää työryhmän arvion ainakin tässä käräjäoikeudessa, koska velkajärjestelyasioissa käytetään vain hyvin poikkeuksellisesti selvittäjää ja hakemussihteeri siten hoitaa postituksen ja lausumapyynnöt. Käräjäoikeus arvioi, että noin 150 velkajärjestelyasian käsittelyä varten tarvitaan kaksi hakemussihteeriä.

Hallinnon ja muiden tukitoimintojen (arkistointi ym) vaatima kansliahenkilökunnan tarve ylittää 12  prosenttia henkilöstön kokonaismäärästä.  On huomattava, että yksikkökoon kasvaessa osastojako ja lähiesimiehet lisäävät henkilöstön tarvetta pienempään yksikköön verrattuna.

Yhteenveto

Yhteenvetona edellä esitetystä käräjäoikeus esittää:

1. Verkostouudistuksen laajuus huomioon ottaen uudistuksen tulee käsittää myös hovioikeudet.

2. Tuomiopiirien aluejaon perusteena tulee olla nykyisen maakuntajaon asemesta toiminnalliset tekijät, jolloin myös ‘säilyvät’ käräjäoikeudet ovat tarkastelun kohteena.

3. Käräjäoikeuden väestöpohja tulee olla 100.000 - 200.000 asukasta. Yli 20 tuomarin yksikköjä tulee välttää.

4. Yksittäinen yhdistäminen tulee tapahtua vasta, kun käräjäoikeudella on asianmukaiset tilat.

5. Pysyviä tai siirtymäkauden sivukanslioita tai pysyviä sivuistuntopaikkoja ei tule perustaa.

6. Työryhmän arvio henkilöstömäärästä on liian optimistinen.

Risto Setälä
Laamanni