LAUSUNTO	

31.8.2010
Laamanni Eero Takkunen

Oikeusministeriölle	

	

	

	
Viite: Oikeusministeriön lausuntopyyntö 7.7.2010 OM 1/81/2001 vanginkuljetuslainsäädännön uudistaminen

Asia: Lausunto esitysluonnoksesta vanginkuljetusta koskevan lainsäädännön uudistamiseksi

Pyydettynä lausuntona vanginkuljetusta koskevan lainsäädännön uudistamista koskevasta esitysluonnoksesta Helsingin käräjäoikeus kunnioittaen lausuu seuraavan.

Nykytila 		Tarve kuljettaa vankeja käräjäoikeuksiin ja takaisin vankilaan on viime vuo-
sina lisääntynyt, vaikka videokuuleminen on mahdollista vangin tai vangitun osalta tietyissä tilanteissa nyt myös vankilassa.
Esityksen mukaan viranomaisten välisen tietojenvaihdon vähäisyys ja vanginkuljetustehtävien ennakoimattomuus pitävät yllä vanginkuljetusjärjestelmän korkeaa hintaa. 

Vankien kuljettamista, valtuuksia ja vastuita koskevien säännösten täydentäminen ja asianmukaistaminen ovat sinänsä hyvä asia. Mahdollisuus sopia erikseen kuljetusviranomaisten tehtäväjaosta on tarkoituksenmukainen ja periaatteessa kannatettava uudistus.  Ehdotukseen sisältyy kuitenkin joitakin periaatteellisia ja etenkin Helsingin käräjäoikeuden osalta keskeisiä ongelmia.

Esityksen tavoitteet ja keskeiset ehdotukset

		Vangittuja koskevien asioiden käsittelyn keskittäminen
Helsingin käräjäoikeus on Suomen suurin alioikeus, jossa vuonna 2009 yksin pakkokeino-osastolla käsiteltiin 1.116 vangitsemisasiaa ja 1.286 ulkomaalaisen säilöönottoasiaa. Näissä asioissa säilöön otettu tai vangittu kuljetetaan käräjäoikeuteen säilöönottopaikasta tai vankilasta. Lähes kaikki 517 vangituksi tulleen henkilön asiaa käsiteltiin myöhemmin käräjäoikeuden eri rikososastoilla. 

Pakkokeino-osastolla käsitellään jokaisena arkipäivänä useita säilöönotto- ja vangitsemisasioita. Käsittelyt ovat lyhyitä. Säilöön otetuilla ja vangittavaksi vaadituilla on omat vartijansa, jotka seuraavat vapautensa menettäneen mukana istuntoon ja takaisin säilytyspaikkaan poistumatta välillä käräjäoikeuden tiloista. Säilöönottoasioilla ja vangitsemisasioilla on kummallakin omat, varsin lyhyet käsittelymääräaikansa, joihin käräjäoikeus ei voi millään tavalla vaikuttaa. Sen vuoksi asioita käsitellään ja on käsiteltävä joka arkipäivä ja useimmiten myös viikonloppuisin.

Vangittuja asianosaisia koskevat asiat käsitellään rikososastoilla. Vangittuja vastaajia koskevat asiat on otettava esille lyhyessä kahden viikon määräajassa syytteen valmistumisen jälkeen. Tähän ajankohtaan tai määräaikaan käräjäoikeus kykenee vaikuttamaan varsin rajoitetusti. Käsittelyajankohtaa sovittaessa käräjäoikeuden on lain edellyttämän käsittelymääräajan lisäksi otettava huomioon syyttäjän, avustajien, todistajien ja mahdollisesti muiden prosessiin liittyvien tahojen aikataulut. Tämä entisestään kaventaa käräjäoikeuden mahdollisuutta vaikuttaa siihen, koska asia otetaan esille. Lisäksi tulee muistaa, että myös asianomistajat tai todistajat saattavat olla asiassa vangittuina. Asioita, joissa joku asianosainen on vapautensa menettänyt, käsitellään ja on käytännössä käsiteltävä lähes jokaisena arkipäivänä.

Edellä kerrottuun nähden ehdotuksessa esitetty vapautensa menettäneiden ja vangittujen asioiden käsittelyn keskittäminen tiettyyn viikonpäivään on Helsingin käräjäoikeudessa täysin mahdotonta toteuttaa.

Pakkokeinoistuntojen pitäminen vankilassa
Joka arkipäivä pidettävässä pakkokeinokeinoistunnossa käsitellään keskimäärin 15-20 asiaa. Istunnossa on esillä yleensä useita vangitsemisasioita.Vangittavaksi vaaditut ovat säilytettävänä eri vankiloissa tai eri poliisivankiloissa. Lisäksi käsiteltävänä on useita säilöönottoasioita. Näissä asioissa säilöön otetun on oltava henkilökohtaisesti istunnossa paikalla. Säilöön otetut tuodaan käräjäoikeuteen yleensä Metsälän säilöönottokeskuksesta tai poliisivankilasta. Istuntopäivään sisältyy lisäksi yleensä aina useita telepakkokeinoasioita ja usein myös takavarikkoasioita. Yksi tuomari ratkaisee kaikki erilaiset esille tulevat asiat istuntopäivänsä aikana. Käytäntöä voi pitää erittäin tehokkaana. Tällaisessa tilanteessa ei ole mahdollista lähteä pitämään erikseen vangitsemista koskevia pakkokeinoistuntoja eri vankiloihin.

Mikäli vanginkuljetuskustannuksia tässä kohtaa halutaan alentaa, ainoa tehokas tapa on laajentaa videokuulemisen käyttöä vielä nykyistä laajemmaksi eli myös vastaajaa syytteistä kuultaessa. 

Tuomioistuimen osallistuminen vapautensa menettäneen henkilön vartiointiin tiloissaan

Ehdotuksen mukaan tuomioistuin vastaisi vapautensa menettäneen henkilön vartioinnista omissa tiloissaan.  Vartioinnista vastaisi tuomioistuimen erikseen nimetty virkamies, mutta käytännön valvontatyön suorittajat voisivat olla myös ostopalveluin hankittuja vartioimisliikkeen vartijoita. Tuomioistuin vastaisi käytännössä myös säilyttämiensä tai vartioimiensa henkilöiden ruokahuollosta, terveydestä ja terveydentilan seuraamisesta, mahdollisista vieraiden tapaamisesta, tilapäisestä poistumisesta säilytystiloista, yhteydenpidosta säilytystilan ulkopuolella ja esineiden ja rahojen hallussapidosta. 

Tuomioistuimen perustehtävä on oikeusturvan jakaminen. Yksittäisen asianosaisen vartioiminen ja säilyttäminen ei ole kuulunut tuomioistuimen tehtäviin vaan toiminta on mielletty yleisesti kuuluvan hallinnon tai täytäntöönpanon piiriin. Mielikuva puolueettomasta tuomioistuimesta saattaa vaarantua, mikäli käräjäoikeuden henkilökunta toimii juttujen asianosaisten vartijoina. 
Käräjäoikeuden nykyisellä virkamieskunnalla ei ole myöskään vaadittavaa taitoa, osaamista tai kokemusta vartiointitehtävistä ja niihin kuuluvista moninaisista velvollisuuksista. Nykyisestä henkilökunnasta ei myöskään löydy sopivia henkilöitä kouluttavaksi vartiointitehtäviin. Käräjäoikeuden virkamiehet on aikoinaan valittu nykyisiin tehtäviinsä täysin eri kriteereillä kuin vartiointitehtäviin vaaditaan.

Vartiointi- säilyttämistehtävien siirtäminen käräjäoikeuden hoidettavaksi hämärtää vallan kolmijako-oppiin perustuvia toimivaltarajoja. Nykyisillä resursseilla tehtävien hoitaminen on mahdotonta.

Esityksessä ehdotetaan toisena vaihtoehtona sitä, että vartiointitehtävät ostetaan käräjäoikeuden toimesta ostopalveluna tuomioistuimen ulkopuoliselta taholta. Tällä hetkellä vangitun tai säilöön otetun saattajat, eli käytännössä vanginvartijat, ovat odottaneet käräjäoikeuden tiloissa istunnon ajan ja toimineet istunnossa vartiointitehtävässä. Jos vangitun vartioimistehtävä siirretään ehdotuksen mukaisesti käräjäoikeudelle siksi aikaa, kun vangittu on käräjäoikeuden tiloissa voi kysyä, miten vangitun käräjäoikeuteen saattaneet vartijat käyttävät näin säästyvän aikansa. Mikäli he palaavat vankilaan muihin tehtäviinsä, heidän on kuitenkin tultava noutamaan vangittu yöksi vankilaan saman päivän aikana kun vangittu on käräjäoikeuteen toimitettu. Tästä aiheutuu vartijoille ylimääräistä matkustamista ja polttoainekuluja, eikä heidän työpanoksensa ole tehokkaassa käytössä. Syntyvää tilannetta ei voi pitää kustannustehokkaana ja kuluja säästävänä. Pakkokeinoistuntojen lyhyen keston vuoksi vanginvartijoiden on joka tapauksessa oltava näissä asioissa paikalla istunnon ajan.

Ostopalveluna toteutettava vartiointitehtävä aiheuttaa vastaavan määrän resurssien lisäystä käräjäoikeuden talousarvioon. Tavoiteltuja säästöjä ei tällä toiminnalla synny lainkaan. Päinvastoin, kulut lisääntyvät  vanginvartijoiden  joutuessa joka tapauksessa huolehtimaan kuljetuksesta ja tekemään ylimääräisiä matkoja sen  ajan, jonka he olisivat voineet käyttää vartioimalla vankia istunnon aikana kuten tälläkin hetkellä.  

Kokonaisvastuu vartiointitehtävistä säilyy ehdotuksen mukaisesti joka tapauksessa viranomaisilla. Vartiointitehtävien yksityistämisellä ja ulkoistamisella ei saavuteta eikä ilmeisesti pyritäkään saavuttamaan todellisia säästöjä. Käräjäoikeus esittää harkittavaksi onko tällainen ulkoistaminen todella välttämätöntä. 
Ostopalveluna hankittujen vartijoiden toimiminen tuomioistuimissa voimakeinoja käyttämään oikeutettuina eräänlaisina "poliiseina" kohdistaa erityisiä vaatimuksia näiden vartijoiden pätevyyteen. Kuka tai mikä taho nämä vartijat valitsee, kouluttaa ja arvioi tehtävään sopivuuden sekä luotettavuuden? Rikollisuuden yhä edelleen kovetessa, myös turvallisuusriskit vankien kuljettamisessa ja säilyttämisessä lisääntyvät. Vapautensa menettäneiden henkilöiden säilyttämisestä tulee huolehtia tehtävään asianmukaisesti koulutettujen, vangit ja heidän turvallisuusriskinsä tuntevien ja virkavastuulla toimivien vartijoiden, ei pikakoulutettujen, kokemattomien yksityisen vartiointiliikkeen työntekijöiden.

Vapautensa menettäneiden henkilöiden asioiden käsittelyn keskittäminen tai pakkokeinoistuntojen siirtäminen vankilaan on Helsingin käräjäoikeudessa käytännössä mahdotonta toteuttaa. Vapautensa menettäneiden henkilöiden asioita joudutaan jatkossakin käsittelemään joka istuntopäivä. Vartiointi- ja säilyttämistehtävien siirtäminen tuomioistuimille on ongelmallista eikä aiheuta tavoiteltuja säästöjä vaan lisää kuluja. Mikäli todellisia säästöjä halutaan saada aikaan, tulee teknisten apuvälineiden käyttöä laajentamalla pyrkiä siihen, että vapautensa menettäneiden asianosaisten tai todistajien kuuleminen voidaan suorittaa ilman, että kysymyksessä oleva henkilö kuljetetaan käräjäoikeuteen.   

Lopuksi		Vankien kuljettamisen ei ole katsottu kuuluvan poliisin perustehtäviin. Voi 
perustellusti kysyä, kuuluko vankien vartiointi ja säilyttäminen tuomiovaltaa käyttävän käräjäoikeuden perustehtäviin. Helsingin käräjäoikeuden mielestä ei kuulu.

Lausunnon on valmistellut käräjätuomari Eija Larinkoski 

Laamanni 	Eero Takkunen