Oikeusministeriö

Viite:		Oikeusministeriön 26.11.2009 päivätty lausuntopyyntö 
		(OM/4/32/2006)

Asia:		Lausunto vakuutusoikeuden toiminnan kehittämistä koskevasta
työryhmämietinnöstä 2009:10

Pyydettynä lausuntonaan vakuutusoikeus esittää kunnioittavasti seuraavaa:

TYÖRYHMÄMIETINTÖ 2009:10

1  Yleistä 

Oikeusministeriö asetti 10.4.2008 työryhmän vakuutusoikeuden toiminnan kehittämiseksi. Työryhmän tehtävänä oli selvittää mahdollisuudet kehittää edelleen vakuutusoikeuden henkilöstörakennetta, kokoonpanoja, lainkäyttöprosesseja, asioiden valmistelua ja vakuutusoikeuden muita menettelytapoja vakuutusoikeuden toiminnan kehittämiseksi. 

Vakuutusoikeus toteaa, että työryhmä on pohtinut vakuutusoikeuden nykytilaa ja punninnut kehittämisvaihtoehtoja perusteellisesti. Vakuutusoikeus on lausunnossaan ottanut kantaa erityisesti sellaisiin työryhmän keskeisiin ehdotuksiin, joiden voidaan arvioida nousevan ehdotuksen jatkokäsittelyssä todennäköisesti esille, sekä kysymyksiin, jotka vakuutusoikeuden näkemyksen mukaan edellyttävät lisäpohdintaa tai joiden voidaan arvioida tarvitsevan vielä tarkennuksia. Vakuutusoikeus esittää, että työryhmän ehdotusten pohjalta ryhdyttäisiin mahdollisimman pian jatkotoimiin vakuutusoikeuslain muuttamiseksi.  

2  Lääketieteellinen arviointimenettely vakuutusoikeudessa

Vakuutusoikeuden kehittämistyöryhmä on katsonut, että nykyisestä lääkärijäsenjärjestelmästä ei tule luopua, vaan sitä tulisi kehittää ja sen läpinäkyvyyttä lisätä. Nykyiset lääkärivarajäsenet muutettaisiin vakuutusoikeuden asiantuntijalääkäreiksi, joilta pyydettäisiin lausunto mietinnössä (s. 27 ) käsitellyissä asioissa. Muutos selkeyttäisi heidän asemaansa oikeuden ulkopuolisina asiantuntijoina, jotka eivät enää voisi osallistua jäsenenä ratkaisukokoonpanoon. Työryhmä esittää lääkärijäsenen nimittämismenettelyä muutettavaksi siten, että nimityksen valmistelusta vastaisi yksinomaan oikeusministeriö. Vakuutusoikeuden lääkärijäsenten ja asiantuntijalääkäreiden tulisi antaa sidonnaisuuksistaan tuomareiden antamaa selvitystä vastaava selvitys. 

Vakuutusoikeus yhtyy työryhmän arvioon vakuutusoikeuden lääketieteellisestä arviointimenettelystä ja sen kehittämisvaihtoehdoista. Vakuutusoikeus katsoo, että lääketieteellisen asiantuntemuksen tarve ja merkitys vakuutusoikeuden käsittelemissä asioissa on niin suuri, että vakuutusoikeuden lääkärijäsenistä, joiden mukanaolo mahdollistaa myös lääkäreiden ja muiden tuomioistuimen jäsenten keskustelun, ei voida luopua. 

Vakuutusoikeus pitää ehdotusta vakuutusoikeuden asiantuntijalääkäreistä ratkaisutoiminnan laadun, muun muassa perustelujen kehittämisen, ja vakuutusoikeutta kohtaan tunnettavan luottamuksen kannalta perusteltuna. Vakuutusoikeus katsoo kuitenkin, että tavoitetta siitä, kuinka monessa asiassa lausunto pyydettäisiin, ei ole syytä asettaa, vaan pyrkiä lausuntomenettelyssä muutoksenhakijoiden yhdenvertaisuuden turvaaviin, yhtenäisiin kriteereihin perustuviin käytäntöihin. 

Vakuutusoikeus toteaa, että eri yhteyksissä on esitetty myös epäilyjä siitä, onko ulkopuolisten asiantuntijalääkäreiden tehtäviin tulevaisuudessa saatavissa riittävästi tarvittavan perehtyneisyyden omaavia lääkäreitä. Vakuutusoikeus toteaa, että joka tapauksessa on jatkossakin huolehdittava siitä, että vakuutusoikeudella on riittävästi omia lääkärijäseniä ja että heidän asiantuntemuksensa on tarpeeksi monipuolista ja kattavaa.

Vakuutusoikeus pitää lääkärijäsenten nimitysmenettelyyn ehdotettuja muutoksia perusteltuina. 

3  Työoloja, yritystoimintaa ja sotilasvamma-asioita tuntevien asiantuntijajäsenten tarve vakuutusoikeudessa 

Työryhmä on punnittuaan asiantuntijajärjestelmän etuja ja haittoja mietinnöstä ilmenevin perustein katsonut, että asiantuntijajäsenistä ei tule kokonaan luopua. Työryhmä ei myöskään ole ehdottanut muutoksia sivutoimisten jäsenten määräämistä koskevaan menettelyyn. Työryhmä on kuitenkin ehdottanut, että vakuutusoikeuden sivutoimiseksi asiantuntijajäseneksi määrättävä antaa tuomareiden nimittämisestä annetun lain 14 §:ssä tarkoitetun selvityksen sidonnaisuuksistaan. 

Työryhmän kolme jäsentä ovat esittäneet eriävän mielipiteen asiantuntijajäsenten nimittämismenettelyn kehittämisen osalta. 

Vakuutusoikeudella ei ole huomautettavaa sivutoimisten jäsenten määräämistä koskevasta ehdotuksesta.
 
Vakuutusoikeus toteaa, että asiantuntijajäsenten edustamalla asiantuntemuksella voidaan katsoa olevan merkitystä vakuutusoikeuden ratkaisutoiminnassa mietinnössä (s. 32-33) todetulla tavalla.  

Vakuutusoikeus toteaa, että asiantuntijajäsenten asemaa ja nimitysmenettelyä tulee kuitenkin olla jatkuvasti valmius tarkastella kriittisesti ja seurata Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen ratkaisuja ja perus- ja ihmisoikeuksia koskevaa kehitystä tältäkin osin tarkasti.  

Vakuutusoikeus ei itse voi riippumattomana tuomioistuimena osallistua asiantuntijajäsenten ehdottamis- tai nimittämismenettelyyn. 

4  Luonnos hallituksen esitykseksi laiksi vakuutusoikeuslain muuttamisesta 

Viisijäsenisten kokoonpanojen keventäminen

Työryhmän ehdotuksen mukaan asiantuntijajäsenten (muiden kuin lääkärijäsenten) osallistuminen asioiden käsittelyyn pitäisi säännellä nykyistä täsmällisemmin asiaryhmä- ja asiakohtaisesti. Asiantuntijajäsenten tulisi osallistua asioiden käsittelyyn vain siinä laajuudessa kuin se on muutoksenhakijan kokonaisoikeusturvan kannalta perusteltua. Jäsenet olisivat mukana enää niissä asioissa, joissa etuutta koskeva ratkaisu on perustavaa laatua ja joissa muutoksenhakijan intressi on yleensä suuri. Tällaiset asiat määriteltäisiin eri tavoin vakuutusoikeuden eri asiaryhmissä. 

Eläkeasioissa asiantuntijajäsenet kuuluisivat ratkaisukokoonpanoon vain silloin, kun asiassa on kyse oikeudesta työkyvyttömyyseläkkeeseen tai ammatillisesta kuntoutuksesta, arvioinnissa täyden ja osatyökyvyttömyyseläkkeen välillä sekä silloin, kun kyse olisi etuuden alkamisajankohdasta. 

Tapaturma-asioiden osalta asiantuntijajäsenet osallistuisivat ainoastaan niihin asioihin, joissa on kysymys siitä, oikeuttaako ruumiinvamma, sairaus tai kuolema tapaturmavakuutuslain tai sotilastapaturmalain mukaiseen korvaukseen, sekä silloin, kun kyse on ammatillisesta kuntoutuksesta.

Työttömyysturva-asioissa asiantuntijajäseniä olisi ehdotuksen mukaan mahdollista vähentää siten, että he osallistuisivat ratkaisukokoonpanoon ainoastaan niissä asioissa, joissa on annettu työvoimapoliittinen lausunto. 

Asiat, joiden käsittelyyn osallistuu kaksi työelämän ja työmarkkinoiden tai yritystoiminnan olosuhteita tuntevaa jäsentä, on määritelty lakiehdotuksen 11 ja 12 §:ssä. 

Vakuutusoikeus pitää asiantuntijajäsenten asiantuntemuksen kohdentamista esitettyihin asiaryhmiin tarkoituksenmukaisena.  

Vakuutusoikeus katsoo, että ehdotettu 11 §:n 1 momentin 1b-kohdan määritelmä kattaa edelleen myös siinä tarkoitetut oikeutta korvaukseen koskevat lainopilliset asiat. 

Vakuutusoikeus toteaa, että ehdotetun 11 §:n 1 momentin 1c- kohdassa viitattu työttömyysturvalain 11 luvun 4 § sisältää itsessään viittauksia useisiin työttömyysturvalain muihin säännöksiin. Esitetty säännös ei siten avaudu ilman viitattuja säännöksiä. 

Yhden tuomarin kokoonpano

Mietinnön mukaan yhden tuomarin kokoonpano olisi tarkoituksenmukainen silloin, kun asiat ovat selkeitä eivätkä vaadi juurikaan oikeudellista arviota. Ehdotuksen mukaan yhden tuomarin ratkaisukokoonpano soveltuisi lähinnä myöhästyneiden valitusten, peruutusten ja täytäntöönpanon keskeyttämispyyntöjen käsittelyyn, ei niinkään minkään tietyn asiaryhmän asioiden käsittelyyn. Yhden tuomarin kokoonpanossa olisi ehdotuksen mukaan mahdollisuus ratkaista edellä mainittujen lisäksi muun muassa myös poistovalitukset ja asiat, joissa vakuutusoikeus on jo aikaisemmin hylännyt tai jättänyt tutkimatta vakuutusoikeuden päätöksen poistamista koskevan hakemuksen ja joissa ei vedota asian ratkaisemisen kannalta merkitykselliseen uuteen seikkaan tai esitetä tällaista uutta selvitystä. 

Asiat, joissa vakuutusoikeus olisi päätösvaltainen myös yksijäsenisenä, on määritelty säännösehdotuksen 10 a §:ssä. 

Vakuutusoikeus toteaa, että ehdotettu muutos saattaa antaa mahdollisuuden seuloa osan kiireellisistä ja tutkimatta jätettävistä asioista joutuisampaan menettelyyn. Jos kokoonpanosta tehtävä ratkaisu (kuten ehdotettu päätöksen poistamista koskevan hakemuksen käsittely) edellyttää jo itsessään harkintaa, kokoonpanon keventämisen vaikutus ei lähtökohtaisesti ole työmäärää vähentävä tai ratkaisutoiminnan toimivuutta parantava. Asioita ja asiaryhmiä, jotka sellaisenaan sopisivat ehdotettuun kokoonpanoon, on vakuutusoikeudessa varsin vähän. 

Työryhmän mukaan yhden tuomarin kokoonpano saattaisi sopia lisäksi joihinkin tukiasioihin, joissa taloudellinen intressi on pieni sekä sellaisiin valitusasioihin, joissa valituksenalainen päätös on perustunut suoraan johonkin oikeusnormiin, joka ei jätä harkintavaltaa soveltajalle. Työryhmä on todennut taloudellisen intressin perusteella tehtävän erottelun olevan toisaalta ongelmallinen, eikä vakuutusoikeuslain 10 a §:ää koskevaan ehdotukseen sisälly ehdotusta tältä osin. 

Vakuutusoikeus katsoo, että ratkaisukokoonpanon määräytymistä etuuden taloudellisen intressin perusteella on vaikea perustellusti rajata mihinkään tiettyyn etuuslajiin, ja että tapauskohtaiseen arviointiin liittyisi todennäköisesti tarve luoda käytäntöjä, jotka eivät ainakaan vähentäisi kokonaistyömäärää. 

Työryhmä on lisäksi pohtinut mahdollisuutta käyttää notaareita esittelijöinä. Mietinnön mukaan notaarien esitteleminä asioina tulisivat kysymykseen lähinnä väärään viranomaiseen toimitetut asiat, selvästi määräajan jälkeen saapuneet asiat ja asiat, joissa valitus, hakemus tai asiassa esitetyt vaatimukset on peruutettu kokonaan. Mikäli yhden tuomarin kokoonpanosta säädettäisiin vakuutusoikeuslaissa, notaarien määrääminen esittelijöiksi joissain asioissa saattaisi olla tarpeen käsittelyn nopeuttamiseksi. Se, missä asioissa notaari toimii esittelijänä, jäisi edelleen vakuutusoikeuden harkintaan. 

Vakuutusoikeus toteaa, että mahdollisuus määrätä notaari esittelijäksi on syytä edelleen säilyttää. 

Vakuutusoikeus toteaa, että kuulemis- ja selvittämisvelvollisuus koskee myös asioita, joissa on kyse tutkimatta jättämisestä, ja ettei esimerkiksi myöhästymiseen mahdollisesti liittyneiden painavien syiden arviointi lähtökohtaisesti ole sidoksissa siihen, kuinka paljon valitus on myöhässä. Tällaiset asiat on perusteltua lähtökohtaisesti jättää lakimiestutkinnon suorittaneiden esittelijöiden esiteltäväksi. Kuten mietinnössä todetaan, notaareille esiteltäviksi tulevien asioiden määrä jäisi käytännössä melko vähäiseksi. 

Yhden tuomarin ja asiantuntijajäsenen kokoonpano

Työryhmän ehdotuksen (s. 75) mukaan “ratkaisukokoonpanon vähimmäisvaatimusta voitaisiin supistaa sellaisissa asioissa, joissa ratkaisu painottuu nimenomaan lääkärijäsenen erityisammattitaitoon, eikä asiaan liity sellaisia oikeudellisia ongelmia, jotka edellyttäisivät useamman lainoppineen jäsenen arviota.” Mietinnön mukaan (s. 76) tällaisessa kokoonpanossa ratkaistaviksi asioiksi sopisivat hyvin Kansaneläkelaitoksen ensimmäisenä asteena ratkaisemat asiat, joissa lääketieteellinen selvitys vaikuttaa asian ratkaisuun. Yhden tuomarin ja asiantuntijalääkärin kokoonpanossa ratkaistaisiin siten esimerkiksi vammaistukiasiat, lasten hoitotukiasiat ja sairausvakuutuslain mukaiset asiat. 

Ehdotuksen mukaan yhden tuomarin ja asiantuntijajäsenen kokoonpanossa asia voitaisiin ratkaista vain, jos molemmat jäsenet ovat asiasta yksimielisiä. Tarkoituksenmukaista ei olisi, että asiassa puheenjohtajana toimiva tuomari olisi samalla asiassa esittelijänä. Näin ollen esittelijänä tulisivat kyseeseen vakuutusoikeussihteerit, asessorit ja esittelevät tuomarit. 

Ehdotukseen liittyvät säännösluonnoksen 10 b §:n mukaan “vakuutusoikeus on päätösvaltainen myös kaksijäsenisessä kokoonpanossa, jossa on lainoppinut jäsen ja lääkärijäsen, jollei asiassa ratkaistavana olevan kysymyksen laatu edellytä kolmijäsenistä kokoonpanon käyttämistä ja ratkaistavana on muutoksenhakuasia, jossa on kysymys Kansaneläkelaitoksen ensimmäisenä asteena ratkaisemasta muusta kuin työkyvyttömyyseläkettä tai työterveyshuoltoa koskevasta asiasta, jossa lääketieteellinen selvitys voi vaikuttaa asian ratkaisuun”. 

Vakuutusoikeuden näkemyksen mukaan useimpiin Kansaneläkelaitoksen ensimmäisenä asteena ratkaisemiin ns. lääkeopillisiin asioihin liittyy myös vakuutetun olosuhteiden arviointia, jolloin ratkaisu ei painotu työryhmän esittämällä tavalla lääkärijäsenen erityisammattitaitoon. Vakuutusoikeudessa saatujen kokemusten mukaan kaksijäseniseen kokoonpanoon ehdotetuissa asioissa on myös suhteellisen työläitä, asiakirja-aineistoltaan laajoja juttuja. On epäselvää, minkälaista kokonaishyötyä vakuutusoikeuden toiminnalle ja työmäärälle ehdotettu kokoonpanomuutos toisi.  

Vakuutusoikeuden nykyiset kolmijäseniset kokoonpanot mahdollistavat jo nykyäänkin asioiden joustavan ja viivytyksettömän käsittelyn. Koska vakuutusoikeus on eräitä tapaturmavakuutuslain mukaisia asioita lukuunottamatta ylin muutoksenhakuaste, sen ratkaisutoiminnalle asetettavat vaatimukset edellyttävät sellaisia kokoonpanoja,  jotka mahdollistavat asioiden riittävän monipuolisen harkinnan. 

Vakuutusoikeus toteaa, että ehdotusta on tulkittava niin, että kaksijäsenisessä kokoonpanossa ratkaistaisiin myös esimerkiksi Kansaneläkelaitoksen kuntoutusetuuksista ja kuntoutusrahaetuuksista annetun lain mukaista ammatillista kuntoutusta koskevat lääketieteelliseen selvitykseen perustuvat muutoksenhakuasiat. Näissä asioissa oikeuskysymys ei useinkaan “tyhjene” lääkärijäsenen kannanottoon, ja intressi voi olla merkittävä (kuten useaksi vuodeksi myönnettävä kuntoutus ja siihen liittyvä kuntoutusraha, joka muodostaa kuntoutuksen aikaisen perusturvan). Tältä osin on huomioon otettava myös työryhmän perustelut viisijäsenisten kokoonpanojen osalta (s. 72): asioissa, joissa etuutta koskeva asia on perustavaa laatua ja joissa muutoksenhakijan intressi on yleensä suuri, on mietinnössä katsottu työkyvyttömyyseläkkeiden ja eräiden tapaturmavakuutuslain ja työttömyysturvalain mukaisten etuuksien ohella oikeus ammatilliseen kuntoutukseen. Vakuutusoikeus katsoo, että ottaen huomioon mietinnössä oikeusturvan takaavista ratkaisukokoonpanoista ja asioiden jakamisesta peruskokoonpanoon ja suppeampiin kokoonpanoihin esitetty pohdinta (s. 71 - 72) esityksen 10 b §:ään tulisi, jos  esitettyyn kokoonpanoon yleensä päädytään, tehdä rajaus paitsi työkyvyttömyyseläkettä ja työterveyshuollon korvausta, myös Kansaneläkelaitoksen kuntoutusetuuksista ja kuntoutusrahaetuuksista annetun lain mukaista ammatillista kuntoutusta koskevalta osalta.  

Selvyyden vuoksi korjausehdotuksena ehdotettuun 10 b §:ään on syytä todeta, että kysymys on työterveyshuollon korvauksia koskevasta asiasta.

Esittelijän kelpoisuus toimia jäsenenä

Voimassa olevan vakuutusoikeuslain 2 §:n 1 momentissa viitataan valtioneuvoston asetukseen, jonka säännökset ehdotetaan siirrettäviksi lain tasolle. Ehdotuksen mukaan kansliapäällikkö, asessori tai vakuutusoikeussihteeri toimisi vakuutusoikeuden lakimiesjäsenenä niissä esittelemissään asioissa, joiden ratkaisemiseen osallistuu kolme lakimiesjäsentä. Ylituomari voisi määrätä kansliapäällikön, asessorin tai vakuutusoikeussihteerin toimimaan lakimiesjäsenenä muissakin asioissa. 

Esittelijän toimimisesta lakimiesjäsenenä on siis perussäännös jo nykyisessäkin 1.5.2003 voimaan tulleessa vakuutusoikeuslaissa. Vakuutusoikeus toteaa, että menettely on vakuutusoikeudessa koettu toimivaksi. Jos esittelijät eivät osallistuisi ratkaisukokoonpanoon, heidät tulisi korvata vakuutusoikeus- tuomareilla, mikä aiheuttaisi merkittävän lisätyövoiman (tuomarinvirkojen) tarpeen.   

Vakuutusoikeus toteaa, että esittelijän asemaan liittyviä kysymyksiä on tarpeen tarkastella ottaen huomioon myös hovioikeuksien, käräjäoikeuksien ja hallinto-oikeuksien organisaatiosäädösten ja määräajaksi nimitettävien tuomareiden nimittämistä valmistelleen työryhmän ehdotukset.    

Täysistunnon ja hallintoistunnon kokoonpanojen keventäminen

Työryhmän ehdotuksen mukaan täysistunnon ja hallintoistunnon kokoonpanoon kuuluisivat puheenjohtajana ylituomari sekä muina jäseninä vakuutusoikeuden laamannit ja virkaiältään 13 vanhinta vakuutusoikeustuomaria ja täysistunnon osalta lisäksi asiaa aikaisemmin käsitelleet jäsenet. 

Vakuutusoikeudella ei ole hallintoistunnon kokoonpanon keventämisen osalta ehdotuksen sisältöön huomauttamista. 

Vakuutusoikeus toteaa, että tuomioistuimen “täysistunnolla” on lähtökohtaisesti tarkoitettu kaikkien kollegion jäsenten muodostamaa kokoonpanoa. Ehdotus sisältää tältä osin täysistunnon osalta periaatteellisen muutoksen: kun ehdotetussa elimessä käsiteltäisiin periaatteellisesti merkittäviä lainkäyttöasioita, kaikilla (vakinaisessa tuomarinvirassakaan olevilla) tuomareilla ei olisi mahdollisuutta osallistua näiden asioiden käsittelyyn. Perustelu, jonka mukaan täysistunnon kokoonpanoa tulisi keventää, jotta “keskustelu ja asioiden mahdollisimman toimiva ratkaiseminen olisi mahdollista”, on sellaisenaan riittävä hallinto-istunnon osalta mutta ei soveltune täysistuntoon.    

Muodollisista istunnoista luopuminen

Työryhmä on ehdotuksesta ilmenevin perustein ehdottanut muodollisista istunnoista luopumista. Ehdotuksen mukaan asia voitaisiin ratkaista myös ilman erillisen istunnon järjestämistä sen jälkeen, kun jäsenet ovat asiakirjojen heillä kierrettyä olleet asiasta yksimielisiä. 

Vakuutusoikeus toteaa, että ehdotettu siirtyminen asiantuntijalääkäreiden laajempaan käyttämiseen ja tulevaisuudessa jälleen todennäköisesti odotettavissa oleva suurempi asiamäärä edellyttävät mahdollisuutta keventää menettelyä ehdotetulla tavalla, jotta käsittelyajat pystytään pitämään hallinnassa.

Vakuutusoikeus toteaa, että nykyisinkin sellaisissa viisijäsenisessä kokoonpanossa ratkaistavissa asioissa, joiden asiakirjat ovat vakuutusoikeudessa noudatettavan menettelyn mukaisesti jo kiertäneet jäsenillä ja joissa kaikki jäsenet ovat olleet ratkaisusta yksimielisiä, asioista ei ole enää käyty keskustelua istunnossa.

Asiaan liittyviä periaatteellisia, myös mietintöön liittyvässä eriävässä mielipiteessä käsiteltyjä näkökohtia ei sinänsä ole syytä kiistää. Vakuutusoikeus toteaa, että menettelyllä olisi kuitenkin laissa tarkoin rajattu käyttöala ja että  yhdenkin jäsenen halutessa istuntoa ja myös epäselvissä tilanteissa istunto järjestettäisiin. Vakuutusoikeus toteaa vielä, että nykyisillä juttumäärillä ja yhä pienemmillä voimavaroilla ei ole mahdollisuutta käydä keskustelua sellaisissa asioissa, joissa esittelijä ja jäsenet ovat yksimielisiä jutusta kaikilta osilta. Tällainen muodon vuoksi edellytetty keskustelu veisi resursseja muutenkin rajallisesta istuntoon käytettävissä olevasta ajasta ja niiltä asioilta, joissa on aidosti keskusteltavaa.   

Lisäselvityksen vastaanottamisen rajoittaminen ja muutoksenhakijalle annettavat ilmoitukset ja ohjeet

Työryhmän ehdotuksen mukaan vakuutusoikeus voi jättää kirjallisen tai suullisen selvityksen huomioon ottamatta, jos selvitys saapuu vakuutusoikeuteen asian ratkaisupäivänä tai sen jälkeen. 

Vakuutusoikeus toteaa, että ehdotettu 16 §:n 3 momentin säännös yhdessä ehdotetun 4 momentin kanssa tehostaa vakuutusoikeuden prosessia rajoittamatta kohtuuttomasti asianosaisen mahdollisuutta toimittaa lisäselvitystä asiassaan. Voidaan pitää perusteltuna, että lisäselvityksen määräpäiväksi asetetaan lakiin otettavalla säännöksellä ratkaisun antamispäivä. 

Vakuutusoikeus yhtyy työryhmän arvioon siitä, että näkemystä järjestelmän kokonaistyömäärän lisääntymisestä lisäselvityksen rajoittamisen vuoksi (etuuslaitokselle tehtävät uudet hakemukset) ei voida pitää kovin perusteltuna vasta-argumenttina ehdotetulle muutokselle. 

Päätöksen poistaminen

Vakuutusoikeus pitää ehdotettuja 18 §:n 2 ja 3 momenttia perusteltuina. 

Muuta asiassa esille tullutta

Vakuutusoikeus esittää, että vakuutusoikeuslain 15 §:n säännöstä täsmennettäisiin siltä osin, että myös vakuutusoikeuden asiantuntijajäseneksi määrätty voisi määräajan päätyttyä edelleen osallistua jäsenenä sen asian käsittelyyn, jonka valmisteluun tai käsittelyyn hän on osallistunut aikana, joksi hänet on määrätty, edellyttäen, että hän edelleen täyttää tehtävän yleiset kelpoisuusehdot. Ehdotetulla lisäyksellä olisi merkitystä erityisesti tilanteissa, joissa on pidetty suullinen käsittely ja jossa jäsenen toimikausi päättyy ennen kuin asiassa on annettu ratkaisu.  

Vakuutusoikeus toteaa, että vireillä olevassa hallintolainkäyttölain uudistamista koskevassa hankkeessa muutetaan mahdollisesti myös ylimääräistä muutoksenhakua koskevia 11 luvun säännöksiä, jotka eivät sinällään koske vakuutusoikeutta. Sikäli kuin tässä yhteydessä kuitenkin tehdään tuomioistuinta (KHO) helpottavia uudistuksia (esimerkiksi toistuvan purkuhakemuksen kielto, purkuhakemuksen tekemisen määräajan lyhentäminen) olisi tässä yhteydessä syytä arvioida, tulisiko samat uudistukset saattaa koskemaan myös vakuutusoikeutta. 

Olli Puustinen
Vakuutusoikeuden laamanni

Jaana Hemminki
Vakuutusoikeustuomari