Oikeusministeriö
Lainvalmisteluosasto
PL 25
00023 VALTIONEUVOSTO

Kirjeenne 25.4.2006 OM 2/77/2005 

LAUSUNTO SOTARIKOKSIA JA RIKOKSIA IHMISYYTTÄ VASTAAN KOSKEVIEN RIKOSLAIN SÄÄNNÖSTEN MUUTTAMISTA KOSKEVASTA EHDOTUKSESTA

	Pyydettynä lausuntonaan Valtakunnansyyttäjänvirasto esittää seuraavaa.

1  Yleistä	Ehdotetun hallituksen esityksen perustelujen mukaan lainmuutoksella pyritään parantamaan Suomen mahdollisuuksia käsitellä itsenäisesti Kansainvälisen rikostuomioistuimen perussäännössä tarkoitettuja erittäin vakavia rikoksia. 

	Tämä tavoite on syyttäjälaitoksen näkökannalta tärkeä. Vaikka voimassa olevat rikoslain säännökset vastaavatkin perussääntöä varsin tyydyttävästi hallituksen esityksen 161/2000 vp perusteluissa lausutuin tavoin, tulisi olemassa olevat pienetkin eroavuudet poistaa viivytyksettä mahdollisten käytännön rikostapauksien yhteydessä ilmenevien tulkintavaikeuksien välttämiseksi.

	Sinällään on toki varsin epätodennäköistä, että Suomen oikeusviranomaisten käsiteltäväksi tulisi Kansainvälisen rikostuomioistuimen toimialaan kuuluvia asioita ainakaan lähiaikoina. 
	
	Tilaisuuksia, joissa suomalaisetkin voisivat syyllistyä näihin rikoksiin, saattaa kuitenkin esiintyä tulevaisuudessa aikaisempaa enemmän. Esimerkiksi perinteinen kansainvälinen sotilaallinen rauhanturvaamistoiminta on nopeasti kehittymässä kriisinhallintaoperaatioiksi, joiden yhteydessä myös EU:n taisteluosastoihin kuuluvat suomalaiset joukot saattavat joutua toimimaan olosuhteissa, joissa on mahdollista syyllistyä sotarikoksiin.

	Syyttäjälaitos on Kansainvälisen rikostuomioistuimen perussäännön voimaantulon jälkeen pyrkinyt osaltaan varautumaan rikoslain 11 luvussa tarkoitettuja rikoksia koskevien asioiden hoitamiseen antamalla niitä koskevaa koulutusta sotilasoikeudenkäyntiasioita hoitamaan määrätyille syyttäjille. 

	Valtakunnansyyttäjänvirasto katsookin, että ehdotetut lainmuutokset tulisi saattaa voimaan viivytyksettä. 

	Haluamme kuitenkin kiinnittää oikeusministeriön huomiota seuraaviin ehdotettujen säännösten yksityiskohtiin.

2  Suomen rikosoikeuden soveltamisalasta (1 luku )

	Luvun 7 §:n yhteydessä olevassa asetuksessa on tarkoitus luetella ne sopimukset ja rikokset, joihin Suomen lainsäädäntöä voidaan soveltaa universaaliperiaatteen nojalla. Luettelossa ei näyttäisi olevan mainintaa biologisen aseen kiellon rikkomisen ( ehduksen 9 §) taustalla olevista kahdesta kansainvälisestä sopimuksesta (SopS 23/1929 ja SopS 15/1975). Mikäli nämä sopimukset velvoittavat siihen liittyneen valtion noudattamaan universaaliperiaatetta, tulisi legaliteettiperiaatteen ja selvyyden vuoksi lisätä asetukseen maininta biologisen aseen kiellon rikkomisesta.

	Toinen vaihtoehto voisi olla se, että rikos lisätään 11 §:n 2 momentin luetteloon, jossa säädetään poikkeuksista kaksoisrangaistavuuden vaatimukseen. Silloin tekoon sovellettaisiin Suomen lakia, vaikka teosta ei tekopaikan laissa säädetä rangaistusta. Koska kyseessä on vakavuusasteeltaan yhtäläinen teko kemiallisen aseen kiellon rikkomisen kanssa, tulisivat teot Suomen lain soveltamisen näkökulmasta tasavertaisesti arvioiduksi.

3  Sotilaallisen ja muun esimiehen vastuu (ehdotettu rikoslain 11 luvun 12 §)

	Ehdotetussa lainkohdassa on sekä sotilaallisen että muun esimiehen rikosoikeudellisen vastuun perusteet kuvattu samanlaisiksi noudatellen asiallisesti perussopimuksen 28 artiklan sotilaspäällikköä koskevan a) i) -kohdan sanamuotoa “... joko tiesi tai sen hetken olosuhteet huomioon ottaen hänen olisi pitänyt tietää, että...” (“...either knew or, owing to the circumstances at the time, should have known that...”).

	Perussopimuksen 28 artiklan b) i) kohdan mukaan edellytykset muiden kuin sotilasesimiehien vastuun syntymiselle ovat kuitenkin merkittävästi tiukemmat kuin sotilaspäälliköillä: 	“... joko tiesi tai tietoisesti ei kiinnittänyt huomiota tietoihin, jotka selvästi osoittivat, että...” (“... either knew, or consciously disregarded information which clearly indicated, that...”).

	Lisäksi perussopimuksen 28 artiklan a) ja b) -kohtien ylälauseiden vertailu osoittaa, että muun kuin sotilasesimiehen vastuu koskee sopimuksen mukaan vain sellaisia rikoksia, jotka liittyvät esimiehen välittömään tosiasialliseen vastuuseen ja valvontaan kuuluvaan toimintaan. Sotilasesimiehen osalta sen sijaan riittää, että rikos tehdään joukoissa, jotka ovat tosiasiallisesti hänen komennus- tai määräysvallassaan tai valvonnassaan.

	Siviiliesimiehen vastuun syntymisen tiukempiin edellytyksiin on kiinnitetty erityisesti huomiota perussäännön hyväksymistä koskevan hallituksen esityksen 161/2000 vp yksityiskohtaisissa perusteluissa (s. 32 - 33).

	Ehdotettu rikoslain 11 luvun 12 § näyttäisi näin ollen tarkoittavan muun kuin sotilasesimiehen rikosoikeudellisen vastuun säätämistä Suomen rikoslaissa merkittävästi ankarammaksi kuin Kansainvälisen rikostuomioistuimen perussäännön 28 artiklassa.

	Ehdotuksessa ei esitetä perusteluja tälle eroavuudelle.   
	
	Rikosoikeudellisen vastuun toteuttamisesta huolehtivan syyttäjälaitoksen näkökulmasta olisi mahdollisia käytännön rikostapauksia ajatellen toivottavaa, että rikosoikeudellisen vastuun määrittelyssä noudatettaisiin perussopimuksen linjauksia myös muiden kuin sotilasesimiesten osalta. 

4  Hallituksen määräys ja esimiehen käsky (ehdotettu rikoslain 11 luvun 13 §)

	Ehdotetun 13 §:n sanamuodossa käytetään käsitettä “hallituksen määräys” jolta pykälän 1) kohdan mukaan edellytetään oikeudellista velvoittavuutta. Vaikka ehdotus noudatteleekin Kansainvälisen rikostuomioistuimen perussopimuksen 33 artiklan sanamuotoa (“an order of a Government”), saattaa tämän sopimuksessa käytetyn käsitteen siirtäminen sellaisenaan kansalliseen rikoslakiin aihettaa käytännössä huomattavia tulkintavaikeuksia. 

	Perussopimuksessa tarkoitettanee hallituksella yleisesti kulloinkin kysymyksessä olevassa valtiossa hallitusvaltaa käyttäviä tahoja. Suomen perustuslain 3 §:n 2 momentin säännöksen nojalla tulisivat siten Suomen “hallituksena” kysymykseen ainakin tasavallan presidentti sekä valtioneuvosto ja “hallituksen määräyksinä” Suomen perustuslain 80 §:ssä tarkoitetut asetukset ja muut yleiset oikeussäännöt.

	Huomattavasti vaikeampaa on arvioida sitä, olisiko myös julkista valtaa käyttämään oikeutettujen viranomaisten yksittäistapauksissa antamia käskyjä ja määräyksiä pidettävä ehdotuksessa mainittuina hallituksen määräyksinä. Näin pitkälle menevä tulkinta olisi ainakin rikosoikeudellisen laillisuusperiaatteen vaatimusten valossa arveluttava. Voidaan kuitenkin ajatella, että juuri hallitusvallan edustajiksi yleisesti miellettyjen viranomaisten poikkeuksellisissa olosuhteissa antamat määräykset saattaisivat motivoida nyt kysymyksessä olevien vakavien rikosten tekemiseen. 

	Perussäännön 33 artiklan “hallituksen määräys” -käsitteeseen  liittyvän kansallisen säännöksen suunnittelun yhteydessä voisi myös olla perusteltua ottaa huomioon, että kysymyksessä olevia rikoksia voidaan tehdä paitsi tietyn valtion hallituksen, myös jonkin julkisen kansainvälisen järjestön tai toimielimen määräyksestä. 

	Kansainvälisen rikostuomioistuimen perussäännössä käytettyä, Suomen oikeusoloissa epämääräisenä pidettävää käsitettä “hallituksen määräys” ei näin ollen pitäisi siirtää Suomen rikoslakiin sellaisenaan, vaan asia tulisi ilmaista vähemmän tulkinnanvaraisesti. 
	
	Kysymykseen voisi tulla esimerkiksi määritelmä “hallitusvaltaa käyttävän viranomaisen taikka muun julkista valtaa käyttävän tahon antama käsky tai määräys”.  

	

		Apulaisvaltakunnansyyttäjä	Jorma Kalske

		Valtionsyyttäjä		Jukka Rappe

	+	Albertinkatu 25 A  PL 333	(	Puh 010 3620 800
	00181  HELSINKI	Fax 010 3620 888