Helsinki, 5.6.2006

Oikeusministeriölle,

Suomen Punaisen Ristin lausunto oikeusministeriön työryhmämietinnöstä "Rikoksista kansainvälistä oikeutta vastaan" (työryhmämietintö 2006:8).

Suomen Punainen Risti kiittää mahdollisuudesta tulla kuulluksi oikeusministeriön työryhmämietinnöstä 2006:8, jossa ehdotetaan rikoslain 11 luku muutettavaksi siten, että sen säännökset vastaisivat Kansainvälisen rikostuomioistuimen Rooman perussäännön kriminalisointeja koskevia määritelmiä. 

Kansainvälinen humanitaarinen oikeus, keskeisimpinä sopimuksinaan vuonna 1949 laaditut Geneven sopimukset (SopS 8/1955) sekä niiden lisäpöytäkirjat vuodelta 1977 (SopS 82/1980), pyrkii lieventämään sodan vaikutuksia ja suojelemaan konfliktiin uhreja, niin sotilaita kuin siviilejä. Geneven yleissopimusten ja niiden lisäpöytäkirjojen lisäksi sodankäyntiä sääntelevät useat muut Suomea velvoittavat kansainväliset sopimukset. 

Suomen Punainen Risti pitää erittäin tervetulleena sitä, että oikeusministeriö on aloittanut Suomen valtion 28. Punaisen Ristin ja Punaisen Puolikuun kansainvälisessä konferenssissa antaman sitoumuksen toteuttamisen, jonka mukaan Suomi lupautui tarkistamaan ja tarvittaessa muuttamaan lainsäädäntönsä, jotta sen määräykset paremmin vastaisivat Kansainvälisen Rikostuomioistuimen Rooman perussäännön asettamia vaatimuksia. Työryhmän mietinnössä huomioidaan oikein, että nykyisellään rikoslain 11 luvun säännökset ovat laillisuusperiaatteen näkökulmasta jokseenkin ongelmallisia säännösten epämääräisyyksistä johtuen. Myös tämän takia rikoslain 11 luvun määräysten muuttaminen on tervetullut hanke.

Työryhmän mietinnön osalta Suomen Punainen Risti haluaa tehdä seuraavat huomiot:

Vuoden 1977 lisäpöytäkirjat ja muu Suomea velvoittava kansainvälinen oikeus

Ehdotetussa lakitekstissä ja sen perusteluissa olisi hyvä tuoda enemmän esille vuoden 1977 Geneven lisäpöytäkirjat Suomea sitovina kansainvälisinä sopimuksina. Lisäpöytäkirjat lukeutuvat kansainvälisen humanitaarisen oikeuden perussopimuksiin Geneven yleissopimusten rinnalla ja ne oleellisesti laajensivat ja tarkensivat Suomen sodan oikeussääntöihin liittyviä kansainvälisoikeudellisia velvoitteita. Lisäpöytäkirjojen vähäisempi ratifiointitilanne yleissopimuksiin nähden ei muuta Suomen osalta sitä tosiasiaa, että lisäpöytäkirjat ovat yhtä velvoittavia kuin vuoden 1949 yleissopimukset. Monet lisäpöytäkirjojen velvoitteista ovat tosin myös osa kansainvälistä tapaoikeutta.

Edellä mainituista syistä johtuen lisäpöytäkirjat voisi listata Suomea sitovina kansainvälisinä sopimuksina 5 §:n johtolauseessa, sekä lakiehdotuksen 5 §:n 15 kohdassa. Muut soveltuvat kansainväliset sopimukset ja keskeisimmät tapaoikeuden säännöt olisi myös hyvä nostaa esille ainakin lain perusteluissa. Näin selkeytettäisiin mitkä teot ovat kriminalisoitu nyt ehdotetun 11 luvun 5 §:n 15 kohdassa, sen takia, että ne rikkovat "Suomea velvoittavan sotaa, aseellista selkkausta tai miehitystä koskevan kansainvälisen sopimuksen määräyksiä tai yleisesti tunnustettuja ja vakiintuneita kansainvälisen oikeuden mukaisia sodan lakeja ja tapoja". 

Neuvoteltaessa ja hyväksyessä Rooman perussäännön tekstiä mukana oli myös valtioita, jotka eivät olleet ratifioineet lisäpöytäkirjoja, mikä myös osittain heijastuu perussäännön tekstissä. Perussäännön 10 artiklassa todetaan, että perussäännön rikosmääritelmät eivät vaikuta muiden kansainvälisten velvoitteiden soveltamiseen, ja siten perussäännössä huomioidaan se tosiasia, että perussäännön ratifioineita maita saattaa velvoittaa Rooman perussääntöä tiukemmat kansainvälisen oikeuden säännökset. Suomen osalta tämä myös pitää paikkansa. Esimerkiksi ensimmäisen lisäpöytäkirjan mukaan punaisen ristin petollinen väärinkäyttö, joka johtaa vihollisen vangitsemiseen, on törkeä rikos josta seuraa kansainvälinen rikosoikeudellinen vastuu. Rooman perussääntö taasen edellyttää, että tunnusmerkin väärinkäyttö johtaa kuolemaan tai vakavaan vammaan. Tätä eroa ei ole huomioitu ehdotetun lakitekstin 11 luvun 5 §:n 9 kohdassa, joka on kirjoitettu Rooman perussäännön mukaisesti. On totta, että sellainen tunnusmerkin petollinen väärinkäyttö, joka johtaa vain vihollisen vangitsemiseen, voidaan kuitenkin rangaista lakiehdotuksen 5 §:n 15 kohdan nojalla. Selvyyden vuoksi tulisi kuitenkin harkita 5 §:n 9 kohdan muokkaamista sellaiseen muotoon, että se kattaisi niin perussäännön kuin myös ensimmäisen lisäpöytäkirjan 85(3)(f) artiklan velvoitteet. Tulisi myös tarkistaa, että muiden lueteltujen sotarikosten osalta (ehdotuksen 5 §:n 1-8 ja 10–14 kohdat), ehdotetut sanamuodot huomioivat Rooman perussäännön velvoitteiden lisäksi myös muut sellaiset Suomea sitovat kansainväliset velvoitteet, joissa säännellään vastaavia tekoja ja jotka johtavat kansainväliseen rikosoikeudelliseen vastuuseen taikka tulisi kriminalisoida kansallisessa lainsäädännössä. 

Sotarikoksia lievemmät sodan oikeussääntöjen vastaiset teot

Kansainvälisen oikeuden mukaan vain tietyt teot luokitellaan "sotarikoksiksi" jotka johtavat kansainväliseen rikosoikeudelliseen vastuuseen. Geneven yleissopimusten ja ensimmäisen lisäpöytäkirjan osalta on selvää, että ainakin törkeiksi rikoksiksi määritellyt teot voivat tulla rangaistavaksi kansallisella tai kansainvälisellä tasolla, riippumatta siitä, missä ja kuka teon on tehnyt. Tämän lisäksi Geneven yleissopimusten ja sen lisäpöytäkirjojen sopimuspuolet ovat velvoitettuja ryhtymään tarpeellisiin toimenpiteisiin myös sellaisten sopimusrikkomusten osalta, joita ei voida luokitella törkeiksi rikoksiksi. Punaisen Ristin kansainvälisen komitean julkaiseman kommentaarin mukaan Geneven I yleissopimuksen 49 artikla (Rangaistusseuraamukset) edellyttää, että kaikki sopimusrikkomukset tulisi kieltää kansallisessa lainsäädännössä. Lakiehdotuksessa tämän velvoitteen toteutuminen varmistetaan 5 §:n 15 kohdalla, jossa viitataan muihin Suomea sitoviin kansainvälisiin velvoitteisiin. Tästä viittauksesta huolimatta tulisi harkita, pitäisikö vakavat sopimusrikkomukset, jotka eivät välttämättä johda kansainväliseen rikosoikeudelliseen vastuuseen, tehdä siitä huolimatta rangaistavaksi kansallisessa lainsäädännössämme. Tämä olisi tarkoituksenmukaista etenkin sen takia, että Suomessa puolustusvoimilla ei ole omaa velvoittavaa ohjeistusta sodan oikeussäännöistä, jolla selkeytettäisiin miten aseellisen selkkauksen aikana saa ja ei saa toimia. Yksilöimällä tiettyjä sopimusrikkomuksia rangaistavina tekoina parannettaisiin 11 lukua laillisuusperiaatteen näkökulmasta sekä selkeytettäisiin millaiset teot eivät ole sallittuja sodan oikeussääntöjen mukaan. Tällaisilla säännöksillä olisi luonnollisesti rajoitettu soveltuvuus, koska rangaistussäännökset eivät perustuisi kansainväliseen oikeuteen vaan kansalliseen päätökseen rangaista tiettyjä vähemmän vakavia kansainvälisen oikeuden vastaisia tekoja.

Punaisen ristin ja muiden tunnusmerkkien väärinkäyttö suojaavassa tarkoituksessa

Työryhmän kirjoittamassa lakiehdotuksessa Geneven yleissopimuksien tunnusmerkkien väärinkäyttö on rangaistavaa kun se aiheuttaa kuoleman, vakavan vamman tai sairauden (5 § 9 kohta). Perusteluissa todetaan nimenomaisesti, että merkin väärinkäyttö ei olisi sotarikoksena rangaistavaa jos väärinkäytöllä pelastettaisiin toisen henki (s. 30). Geneven ensimmäisessä ja toisessa yleissopimuksessa on selkeä velvoite tehdä kaikki punaisen ristin (ja punaisen puolikuun) väärinkäyttö rangaistavaksi. Suomessa rauhan ajan väärinkäytöksiä säätelee Laki eräiden kansainvälisesti suojattujen tunnusten käytöstä (947/1979). Yleissopimuksen kommentaarin mukaan sodanaikainen väärinkäyttö on erittäin vakava asia, jonka voisi luontevasti tehdä rangaistavaksi rikoslaissa. Kansainvälisten tunnusmerkkien väärinkäyttö aseellisen selkkauksen aikana vaarantaa aina tunnusmerkkien uskottavuutta ja siten niiden antamaa suojaa, minkä takia Suomen Punainen Risti pitää ensisijaisen tärkeänä, että lakiehdotusta muutettaisiin niin, että kaikki sodanaikainen tunnusmerkkien (suojamerkkien) väärinkäyttö olisi rikoslaissa rangaistavaa.

Ehdotettu 5 § 9 kohta on ongelmallinen myös senkin takia, että siitä tai sen perusteluista ei selviä mitä "aiheuttaa siten" tarkoittaa. Esimerkiksi ei ole selvää olisiko aseiden kuljettaminen rintamalle punaisella ristillä varustetussa sairaankuljetusajoneuvossa rangaistavaa jos aseita käytettäisiin tappamiseen vasta jonkin ajan kuluttua. Jos ehdotettu 5 § 9 kohdan säädös säilytetään, tulisi sitä tai sen sisältöä tarkentaa, jotta on selvää millainen yhteys teolla ja sen seuraamuksella tulee olla.

Edellä mainittujen seikkojen lisäksi tulisi lakiehdotuksessa huomioida tuleva uusi niin kutsuttu punainen kristalli tunnusmerkki, jonka käytöstä on sovittu Geneven sopimusten kolmannessa lisäpöytäkirjassa. Kolmas lisäpöytäkirja ei vielä ole tullut voimaan, mutta on odotettavaa, että se tulee voimaan vuoden sisällä. Suomi allekirjoitti kolmannen lisäpöytäkirjan 14.3.2006. Tähän mennessä lisäpöytäkirjan on allekirjoittanut 54 maata. Ylimääräisen Punaisen Ristin ja Punaisen Puolikuun kansainvälisen konferenssin on tarkoitus hyväksyä punainen kristalli yhdeksi viralliseksi Punaisen Ristin ja Punaisen Puolikuun liikkeen tunnusmerkiksi kesäkuussa 2006. Edellä mainituista syistä johtuen olisi hyvä ennakoida tuleva tunnusmerkki muuttamalla 5 §:n 9 kohta muotoon "Geneven yleissopimuksissa ja sen kolmannessa lisäpöytäkirjassa".

Muita huomioita

Lakiehdotuksen 5 §:n 6 kohdassa Suomea velvoittava ensimmäisen lisäpöytäkirjan mukainen suhteellisuusperiaate on kirjattu jokseenkin epätarkasti.  Sotilaallinen hyöty on jätetty vaille lisämääritteitä "todellinen ja välitön" sotilaallinen hyöty. 

Suhteellisuusperiaate on päässyt unohtumaan lakiehdotuksen 5 §:n 2 kohdassa, jonka kirjoitusasusta tulee se vaikutelma, että sotilaallinen tarve oikeuttaisi kaikissa tilanteissa omaisuuden mielivaltaisen tuhoamisen, takavarikoinnin ja anastamisen.

Helsingissä 07.06.2006

Kristiina Kumpula
pääsihteeri