0l1fo"isministeriö
1 7. 05. 2006
04 Roe'—f( ~J_ks.zg‑

p.K.vvvv

1
1HELSINGIN HOVIOIKEUS
PL 76, Radanrakentajantie 5
00521 Helsinki
Puhelin 0103640500, Telefax 0103640512 kirjaamo Sähköpostiosoite helsinki.ho@om.fi
OIKEUSMINISTERIÖLLE	O(C~-A.A3
Viite: Oikeusministeriön lausuntopyyntö 21.3.2006 OM 16/41/2005 /OM040:00/2005

Asia: Lausunto työryhmän ehdotuksesta hallituksen esitykseksi ryhmäkannetta koskevaksi laiksi (työryhmämietintö 2006:4)
Pyydettynä Iausuntona ryhmäkannetyöryhmän mietinnöstä hovioikeus esittää seuraavan. YLEISTÄ

Aikaisemmat lausunnot ryhmäkanneasiassa

Kysymyksessä oleva työryhmän ehdotus ryhmäkannelaiksi on järjestyksessään jo kolmas. Hovioikeus on antanut ryhmäkanneasiassa kaksi lausuntoa, ensimmäisen 15.5.1995 työryhmän ehdotuksesta 1992, jolloin hovioikeus puolsi ehdotusta tietyin varauksin, ja toisen 15.9.1997 työryhmän ehdotuksesta 1996.

Viimeksi sanotussa ehdotuksessa ryhmäkanteen soveltamisala oli asiallisesti rajattu koskemaan ainoastaan elinkeinonharjoittajalta ostettujen tai vuokrattujen kulutushyödykkeiden virheen oikaisua,

2

vastikkeen alentamista tai sopimuksen purkamista, ns. vakiomuotoisten sopimusten tai niiden ehtojen tulkintaa tai rikkomista taikka ympäristössä aiheutuneita vahinkoja tai ympäristön ennaltamista. Hakemuksen asian käsittelemisestä ryhmäkanteena olisi saattanut tehdä ryhmän jäsen tai toimivaltaansa kuuluvassa asiassa myös kuluttaja-asiamies. Ryhmäkannemenettely olisi ollut mandollinen vain tapauksissa, joissa ryhmä oli kantajapuolella. Asiassa annettava tuomio olisi sitonut kaikkia ryhmän jäseniä ilman erillistä ilmoittautumista (passiivisia jäseniäkin), jos kysymys oli vahvistus - tai kie/tokanteesta (opt out), mutta vain ryhmän jäseneksi ilmoittautuneita, jos kysymys oli rahasuorituksesta (opt in). Ryhmäkanteen varsinaisen tehon (preventiivinen) katsottiinkin ehdotuksessa ja sen taustalla olevassa perusselvityksessä perustuvan pitkälti tuomion oikeusvoiman poikkeukselliseen ulottumiseen varsinaisen asianosaispiirin ulkopuolelle.

Kuluttajaintressejä edustavat tahot pitivät ehdotetun lain soveltamisalaa Tiian suppeana ja elinkeinoelämän edustajat pitivät soveltamisalaltaan rajoitettunakin ryhmäkannelakia yhtä lailla uhkana ja huonosti Suomen oikeusjärjestelmään sopivana instituutiona.

Hovioikeus omassa lausunnossaan 15.9.1997 totesi mm., että erilaisten toisiaan täydentävien vaihtoehtoisten oikeussuojateiden, kuten ryhmäkanteen, kehittäminen oikeusturvan parantamiseksi oli sinänsä tavoiteltavaa eikä ryhmäkannetta yhtenä vaihtoehtona ollut perusteltua torjua vain sen vierasperäisyyden vuoksi. Tuolloin ryhmäkannejärjestelmää ei ollut toteutettu sellaisenaan yhdessäkään Suomen oikeusjärjestykseen verrattavissa olevassa
oikeusjärjestyksessä. Varsinaista ryhmäkannetta koskevaa sääntelyä ei ollut Euroopan unionissa valmisteilla. Muissa pohjoismaissa ainoastaan Ruotsissa oli valmisteltu luonnos ryhmäkanneoikeudenkäyntejä koskevaksi Iainsäädännöksi, jonka valmistelu oli syksyllä 1996 siirretty myöhäisempään ajankohtaan. Hovioikeus piti tärkeänä, että Suomen lainsäädäntöä kehitetään myös tältä osin siten, ettei kehitys poikkea Euroopan unionin ja sen muiden jäsenvaltioiden vastaavasta kehityksestä. Uudistetun riita-asian oikeudenkäyntimenettelyn, johon ryhmäkannemenettelynkin ehdotettiin perustuvan, sisäänajovaihe oli

3

Työryhmämietintö 2006:4

vasta meneillään ja vastaava uudistus vasta tulossa hovioikeuksiin. Muun muassa uudistettuja oikeudenkäyntikulujen korvaamista koskevia OK 21 luvun säännöksiä pidettiin yleisesti epäonnistuneina ja suorastaan esteenä oikeussuojan saamiselle. Epäonnistunut kulusäännöstö oli omiaan antamaan väärän kuvan uudistetun riita-asiain oikeudenkäyntimenettelyn kyvystä antaa oikeussuojaa myös ryhmäkanteen tarkoittamissa ns. vähäisissä asioissa. Nykyjärjestelmä todellinen toimivuus oli luotettavasti arvioitavissa vasta kohtuullisen sisäänajovaiheen ja kulusäännöstön korjaamisen jälkeen. Sen vuoksi hovioikeus katsoi, ettei tässä kehitysvaiheessa ollut riittäviä perusteita sille, että juuri Suomen olisi pitänyt olla ensimmäisenä mannereurooppalaisena EU-maana hyväksymässä järjestelmää, tosin huomattavan rajatussa muodossa, ottamatta huomioon vastaavaa kehitystä muissa EU:n jäsenvaitioissa ja muissa pohjoismaissa sekä selvittämättä ryhmäkanteen todellista tarvetta ja käyttökelpoisuutta jo olemassa oleviin ensisijaisiin oikeussuojateihin (esim. juttujen yhdistäminen, ns. pilottijutut, ohivalitus, kuluttajavalituslautakunnan suositukset) sekä niiden toimivuuteen ja kehittämismandollisuuksiin. Näistä lähtökohdista arvioituna hovioikeus piti jatkovalmistelun tarvetta selvänä.

Työryhmän poikkeuksellisen laaja erimielisyys antoi hovioikeudelle lisäksi aiheen tarkastella lausunnossa vielä tarkemmin ryhmäkanteen tarvetta ja käyttökelpoisuutta. Näitä koskevien arviointien jälkeen hovioikeus totesi, että se piti ensisijaisena oikeusturvan parantamista jo olemassaolevia oikeussuojateitä kehittämällä, mutta korosti, ettei hovioikeus kuitenkaan sulkenut pois nykyjärjestelmää täydentävän ryhmäkanteen käyttöönottamista sillä tavoin käyttöalaltaan rajoitettuna kuin ehdotuksessa oli esitetty.

Elinkeinoelämän voimakkaan vastustuksen johdosta ryhmäkannelain valmistelua ei tuolloin jatkettu.

4

Nyt kysymyksessä olevan esityksen mukaan ryhmäkannelakiin ehdotetaan otettavaksi ne ryhmäkannelakia koskevat säännökset, joita ryhmäkanteen käyttöönottaminen edellyttäisi. Lain soveltaminen olisi rajattu niihin asiaryhmiin, joissa ehdotuksen mukaan ryhmäkanteen tarve olisi painavin: lakia sovellettaisiin siten kuluttajan ja elinkeinonharjoittajan välisten riita-asioiden sekä ympäristövahinkolaissa tarkoitettua vahinkoa koskevien riita-asioiden käsittelyyn ryhmäkanteena yleisessä tuomioistuimessa.
Ryhmäkanteella tarkoitettaisiin kannetta, jota kantaja ajaa kanteessa määritellyn ryhmän puolesta ilman, että ryhmä tai ryhmän jäsenet olisivat oikeudenkäynnissä asianosaisia (1 §). Ryhmäkanne olisi siis mandollinen ainoastaan silloin, kun kanne esiintyy kantajapuolella. Asian käsitteleminen ryhmäkanteena edellyttäisi, että 1) usealla henkilöllä on samaa vastaajaa vastaan vaatimus, joka perustuu samoihin tai samankaltaisiin oikeustosiseikkoihin; ja 2) asian käsittely
ryhmäkanteena on tarkoituksenmukaista ottaen huomioon ryhmän koko, asiassa esitettävien vaatimusten sisältö sekä asiassa esitettävä todistelu; ja 3) ryhmä on riittävän täsmällisesti määritelty. Laki lähtökohtaisesti koskisi viranomaisaloitteista eli julkista ryhmäkannetta: kanneoikeus olisi kuluttajan ja elinkeinonharjoittajan välisissä riita-asiassa kuluttajaasiamiehellä ja ympäristövahinkolaissa (737/1994) tarkoitettua vahinkoa koskevassa asiassa Länsi-Suomen ympäristökeskuksella (4 §). Viimeksi mainituissa asioissa toissijainen kanneoikeus olisi tietyillä rekisteröidyillä yhdistyksillä ja säätiöillä (järjestöryhmäkanne), mikäli ympäristökeskus ei panisi ryhmäkannetta vireille (5 §). Ryhmäkanteen johdosta annettava tuomio sitoisi ryhmää edustavaa kantajaa ja niitä ryhmän jäseniä, jotka ovat nimenomaisesti ilmoittautuneet ryhmään (opt in), ja vastaajaa (17 §). Ryhmän jäsenellä ei olisi kuluvastuuta muutoin kuin OK 21 luvun 5 §:n tarkoittamissa tilanteissa (18 §).

Hovioikeus toteaa, että ryhmäkannetta nyt ehdotetussa, soveltamisalaltaan hyvin rajatussa muodossa voidaan pitää "maltillisena" verrattuna amerikkalaiseen järjestelmään. Kun kanneoikeus on uskottu ensisijaisesti viranomaiselle ja kun ryhmäkanteen nostamisen edellytykset ovat tiukat, ei ole perusteita sille, että ryhmäkannetta voitaisiin käyttää epäasianmukaisena painostuskeinona sovinnon

5

aikaansaamiseksi tai vahingoittamistarkoituksessa . Siitä huolimatta asetelmat suhtautumisessa ryhmäkanteeseen ovat muuttumattomat; työryhmä on ollut yhtä erimielinen kuin aikaisempi työryhmäkin elinkeinoelämän edustajien vastustaessa ryhmäkanteen käyttöönottamista sellaisenaan.

Esityksen pohjana on ollut mm. selvitys ryhmäkanteesta 1.4.2005 (työryhmämietintö 2005:3), jonka tarkoituksena oli mm. selvittää jälleen kerran ryhmäkanteen käyttömandollisuudet ja siinä tarkoituksessa arvioida aikaisemman valmistelun sekä koti- ja ulkomaisen kehityksen pohjalta tarve ja mandollisuudet ryhmäkanteen käyttöön. Mietinnössä selostetaan ryhmäkannemenettelyn erityispiirteitä ja lainsäädännöllisiä keskeiskysymyksiä, tehdään vertailu ryhmäkannejärjestelmiin ja sitä vastaaviin menettelyihin muissa Pohjoismaissa, Euroopassa ja angloamerikkalaisen oikeusalueen maissa, tarkastellaan Yhdysvaltojen ja Ruotsin ryhmäkannejärjestelmiä muita järjestelmiä yksityiskohtaisemmin ja selostetaan Ruotsin osalta myös 1.1.2003 voimaan tulleesta ryhmäkanteesta saatuja tähänastisia käytännön kokemuksia. Kuluttajaoikeuden ja ympäristövahinkoja koskevan lainsäädännön osalta selostetaan kotimaassa viime vuosina tapahtuneita muutoksia. Selvityksen perusteella on katsottu, ettei se osoittanut mitään konkreettista riidatonta epäkohtaa kuluttajansuojajärjestelmässä, joka perustelisi tarpeen ryhmäkanteen käyttöönottamiselle. Joka tapauksessa on pidetty välttämättömänä seurata Ruotsista saatavia kokemuksia; Ruotsin ryhmäkanteen toimivuudesta tehdään selvitys neljän vuoden kuluttua lain voimaantulosta eli vuonna 2007. Vasta sen jälkeen olisi mandollisuus perusteellisemmin ja konkreettisemmin arvioida käyttöönotettavan ryhmäkanteen muotoa ja soveltamisalaa sekä vaikutuksia (esim. Max Oker-Blom, Behovet av grupptalan- en argumentativ övning; JFT 1/2006 s. 86-107).

Hovioikeus viittaa edellä selostettuun aikaisempaan lausuntoonsa ryhmäkanteesta ja sen tavoitteista, tarpeesta ja käyttökelpoisuudesta yhtenä vaihtoehtoisena oikeusuojatienä oikeusturvan parantamiseksi. Olosuhteet ryhmäkanteen käyttöönoton osalta ovat hovioikeuden

6

edellisen lausunnon jälkeen muuttuneet niin, että Ruotsissa ryhmäkannelaki on jo voimassa, Norjassa ryhmäkannemenettelyä koskevat säännökset tulevat voimaan 1.7.2007 ja Tanskassa on ehdotettu samankaltaista ryhmäkannemenettelyä kuin Norjassa. Näin ollen on selvää, että kehitys muissa Pohjoismaissa johtaa väistämättä ryhmäkanteen sisällyttämiseen myös suomalaiseen järjestelmään. Hovioikeus pitää kuitenkin aiheellisena, että Suomessa ryhmäkannelakia ei saateta voimaan edes nyt esitetyssä hyvinkin rajatussa muodossa ennenkuin ruotsalainen selvitys ryhmäkanteen toimivuudesta ja vaikutuksista on täällä arvioitavissa.

Nyt kysymyksessä olevaa esitystä koskevan lausuntopyynnön mukaan ryhmäkannetta koskevan lainsäädännön valmistelu on eräs kauppa- ja teollisuusministeriön alaisen säädösvalmistelun yritysvaikutusten arviointihankkeen (SÄVY) pilottiprojekteista. SÄVY-hankkeen tavoitteena on lainvalmistelun yritysvaikutusten systemaattisen arvioinnin edistäminen. Lausuntopyynnössä pyydetäänkin kiinnittämään huomiota ehdotuksen yritysvaikutuksiin ja toivotaan kannanottoja, joissa arvioidaan ryhmäkanteen tosiasiassa odotettavissa olevia vaikutuksia yritysten toimintaan. Hovioikeus toteaa, ettei hovioikeudella ole mandollisuuksia arvioida tarkemmin ryhmäkanteen mandollisia yritysvaikutuksia muutoin kuin toteamalla, että asiantuntijana kuullun (työryhmämietintö 2005:3) professori Vesa Kanniaisen mukaan ryhmäkannemandollisuus vaikuttaa mm. yritysten sijoittautumisratkaisuihin, koska ryhmäkanne voi lisätä yritysten kustannuksia: kun ryhmäkanne kasvattaa vahingon kärsineen mandollisuuksia saada korvausta, perusteeton ryhmäkanne on samalla lisäriski yrityksille, jotka joutuvat tekemään mm. kuluttajansuojaa ja ympäristövaikutuksia koskevia taloudellisia päätöksiä. Ryhmäkannejärjestelmän on lisäksi katsottu kiristävän jossain määrin yritysten vastuun toteutumista, kun yhä useampi oikeudenloukkaus saatettaisiin tuomioistuimen tutkittavaksi ja korvausta vaativien piiri laajenisi. Itse asiassa juuri tällaiseen preventiiviseen vaikutukseen ryhmäkanteella on haluttu pyrkiäkin: tarkoituksena on nimenomaan nostaa yritysten toimintastandardeja, kuten parantaa tuotteiden laatua ja estää yritysten toiminnasta aiheutuvat ympäristö- ja muut haitat. Esityksen perusteluissa todetaan, ettei Ruotsin

7

ryhmäkannelainsäädännällä ole todettu tähänastisen käytännön perusteella olleen erityisen myönteisiä tai kielteisiä vaikutuksia investointeihin ja sijoitusratkaisuihin: ryhmäkanteita vuoden 2005 loppuun mennessä oli nostettu kuusi, joista yksi oli jätetty tutkimatta, yksi peruutettu ja yhtä ei ollut hyväksytty ryhmäkanteeksi. Esityksen mukaan näyttäisi siltä, että Ruotsissa yrityksille ryhmäkannelain aiheuttamat mandolliset kustannukset ainakin tässä vaiheessa rajoittuisivat yksittäisistä oikeudenkäynneistä aiheutuviin kuluihin ja tappiotapauksissa niistä seuraaviin korvausvelvoitteisiin. Esityksessä pidetäänkin todennäköisenä, että ehdotetun lain vaikutukset Suomessa olisivat pitkälti samat kuin Ruotsissa.
1
Esitykseen sisältyy seitsemän eri mieltä olevaa lausuntoa, joissa on esitetty painavia perusteita ehdotusta vastaan ja myös arvosteltu tapaa, jolla työryhmä ja sille valittu työvaliokunta toimeksiantonsa ovat toteuttaneet. Tämä erimielisyys heikentää merkittävästi esityksen painoarvoa. Hovioikeus puuttuu seuraavassa tiettyihin yksityiskohtiin ja esittää niitä koskevat huomautuksensa.

YKSITYISKOHTAISIA HUOMAUTUKSIA
§ Soveltamisala
Ryhmäkanteen ulottaminen ympäristövahinkoihin on esityksen perustelujen nojalla kyseenalaista. Esityksessä mm. todetaan, että ympäristövahinkolain mukaisia kanteita nostettiin käräjäoikeuksissa vuosina 2000 - 2004 ainoastaan seitsemän (7). Toisaalta ehdotuksen mukaan ratkaistaan vuosittain 1400 ympäristölupa-asiaa, joissa 300:een liittyy erilaisia korvausasioita. Tästä on pääteltävissä, että ympäristövahinkoihin liittyvät korvausasiat hoidetaan kattavasti viranomaisten toimesta erilaisissa lupaprosesseissa, eikä ryhmäkanteelle ole tarvetta. Tämän ovat todenneet eri mieltä olevien jäsenten lausuntojen mukaan myös enemmistö työryhmän kuulemista asiantuntijoista ja työryhmään kuuluva Suomen ympäristökeskuksen edustaja. Väitteille oikeusturvaongelmista ympäristöasioissa ei ole

8

esitetty sellaisia perusteita, jotka edellyttäisivät ryhmäkanteen ulottamisen myös ympäristöasioihin. Näiltä osin myös kanneoikeuden järjestäminen ehdotetussa muodossa on jäljempänä mainituin perustein ongelmallista.

Hovioikeus katsookin, että ympäristövahinkolain mukaiset korvausasiat olisi tässä vaiheessa jätettävä ryhmäkanteen soveltamisalan ulkopuolelle.
3§
Toimivaltainen tuomioistuin

Ehdotuksen mukaan ryhmäkanteita käsittelisivät kunkin hovioikeuspiirin suurimmat käräjäoikeudet eli Turun, Vaasan, Kuopion, Helsingin, Landen ja Oulun käräjäoikeudet tarvittavien resurssien turvaamiseksi.

Ehdotuksen mukaan ryhmäkanteen käsittely vaatisi lähtökohtaisesti enemmän aikaa sekä henkilöstöä ja muita resursseja kuin tavanomainen riita-asian käsittely. Arvioitaessa ryhmäkanteen vaikutuksia viranomaisten toimintaan mietinnössä todetaan lyhyesti, ettei ryhmäkanteen käyttöönotolla olisi kanteiden pienestä lukumäärästä johtuen merkittäviä vaikutuksia mainittujen tuomioistuinten toiminnasta aiheutuneisiin kustannuksiin tai kyseisten tuomioistuinten henkilöstötarpeeseen.

Mietinnön sanottu johtopäätös on ristiriidassa ryhmäkanteen tavoitteen kanssa: ryhmäkanteen käyttöönottamisella pyritään nimenomaan saattamaan tuomioistuimen ratkaistavaksi ns. prosessikelvottomat, vähäiset asiat, joiden yksittäisestä ajamisesta tuomioistuimessa kustannussyistä muutoin olisi jouduttu luopumaan. Toimivaltaiseen käräjäoikeuteen tulevien juttujen määrä ryhmäkanteen myötä tosiasiassa merkittävästi kasvaisi. Kun lisäksi otetaan huomioon tuomioistuinlaitoksen vastaiset voimavarat ja toimintaedellytykset vuoden 2005 valtiontalouden kehyspäätöksen valossa, jonka mukaan

9

1

henkilöresursseja päin vastoin vähennetään tulevaisuudessa olennaisesti, mietinnön johtopäätös on suorastaan virheellinen.

Vaikka ryhmäkanteena ajettavat asiat olisivatkin vaikeusasteeltaan vaatimattomia, kanteen kohteena olevan ryhmän koko ja siten vaatimusten suuri määrä tekee jutusta vaikeasti hallittavan ja asian käsittelyn raskaaksi ja aikaa vieväksi. Edellä mainitun ryhmäkanneselvityksen (työryhmämietintö 2005:3) yhteydessä kuultu asiantuntija jopa epäili suomalaisten tuomioistuinten kykyä suoriutua ryhmäkanteen käsittelystä. Kun ryhmäkanteen käsittely tapahtuu varmuudella 3 tuomarin kokoonpanossa, se sitoo pitkäksi aikaa melkoisen osan asianomaisen tuomioistuimen henkilöstöstä tuomareiden lisäksi ja voi vaikuttaa merkittävästi asianomaisen tuomioistuimen muuhun toimintaan.

Hovioikeus katsookin, että ryhmäkanteen käyttöönottaminen edellyttää, että paitsi asianomaisissa käräjäoikeuksissa, myös kussakin hovioikeudessa turvataan ryhmäkanteen käsittelemisestä aiheutuvat lisäresurssit.

4§
Ensisijainen kanneoikeus
Ehdotuksen mukaan alueellinen ympäristökeskus (Länsi-Suomen ympäristökeskus) saisi keskeisen aseman kanteen nostamisessa ja tätä täydentäisi järjestöjen toissijainen kanneoikeus.

Alueellisen ympäristökeskuksen tehtävistä on säädetty ympäristöhallinnosta annetun lain (55/1995) 4 §:ssä. Säännöksen 1 momentin mukaan alueellinen ympäristökeskus huolehtii toimialueellaan sille säädetyistä tai määrätyistä ympäristönsuojelua, alueiden käyttöä, luonnonsuojelua, kulttuuriympäristön hoitoa, rakentamisen ohjausta sekä vesivarojen käyttöä ja hoitoa koskevista tehtävistä. Saman pykälän 2 momentin 2 kohdan mukaan se valvoo yleistä etua ympäristöasioissa sekä 12 kohdan mukaan ympäristökeskus toimialallaan myös edustaa valtiota, valvoo valtion etua ja oikeutta sekä kantaa ja vastaa

10

tuomioistuimissa ja muissa viranomaisissa, jollei toisin säädetä tai määrätä.

Ympäristökeskuksella on myös lupatehtäviä. Esityksen mukaan Iähtökohtaisesti ei olisi luontevaa uskoa samalla toimialalla tapahtuviin oikeudenloukkauksiin perustuvien vaatimusten esittämistä viranomaiselle, joka on itse myöntänyt ko. toimintaan Tuvan tai jota se on ollut velvollinen valvomaan. Toisaalta valvontaviranomaisen tehtävien hoitamisessa ryhmäkanteen ajaminen voitaisiin esityksen mukaan nähdä myös uutena keinona tavoitteen saavuttamiseksi.
Hovioikeus katsoo, että ympäristökeskuksen ehdotettua roolia rasittaa olennainen puolueettomuusongelma: miten viranomaiselta vaadittava puolueettomuus ja neutraliteetti voidaan säilyttää tilanteessa, jossa yleistä etua valvova viranomainen toimii yksityisen vahingonkärsijätahon asiamiehenä asiassa, johon ei liity yleisen edun valvontaan liittyviä elementtejä. Esityksen perustelut, jonka mukaan yleistä intressiä koskevat kysymykset liittyisivät viranomaisen toimintaan yleisen edun valvojana nimenomaan ryhmäkanteen käytön seurauksena vaikutuksiltaan laajoissa ympäristövahinkotapauksissa, ovat keinotekoiset eivätkä poista sanottua puolueettomuusongelmaa. Se seikka, että alueellisella ympäristökeskuksella jo tällä hetkellä on asianosaisasema myös tietyissä riita-asiain oikeudenkäynneissä, ei anna aihetta muuhun arviointiin.

Mikäli ympäristöasiat säilytetään ryhmäkanteen soveltamisalan piirissä, hovioikeus katsoo, että ensisijainen kanneoikeus on sinänsä uskottava viranomaiselle, jonka toimenkuvaan ryhmäkanteen ajaminen voisi sopia. Alueellinen ympäristökeskus ei kuitenkaan hovioikeuden mielestä ole sellainen.

Kuten esityksen perusteluissa epäillään, ympäristöhallinto ei pystyisi nykyisillä resursseillaan hoitamaan sille kaavailtua erityisasiantuntemusta vaativaa tehtävää, vaan todennäköisesti tarvittaisiin lisähenkilöstöä hoitamaan oikeudellista neuvontaa ja oikeudenkäyntejä. Vaikka oikeudenkäyntien lukumäärä olisikin vaatimaton, on todennäköistä, että suurin osa tehtävään tarvittavista resursseista kuluisi kannetta ajavan

11

ryhmän hallinnoimiseen eli korvausta vaativien neuvontaan, epävirallisiin neuvotteluihin, erilaisiin tiedusteluihin vastaamisiin ja ryhmäkanteen ajamisen edellyttämien valmiuksien hankkimiseen ja ylläpitämiseen. Vaikka ympäristökeskusten tehtäviin kuuluukin, kuten esityksessä todetaan, myös valtion edun valvominen oikeudenkäynneissä, tällainen kuultavan rooli valtion (julkisen) edun valvojana on vaatimustasoltaan aivan muuta kuin aktiivisen kantajan roolin hoitaminen näyttövelvollisuuksineen laajassa ja monimutkaisessa ympäristövahinkolain mukaista korvausta koskevassa ryhmäkanteena ajettavassa asiassa, joka edellyttää, paitsi vahingonkorvaus- ja siviiliprosessioikeuden perusteellista tuntemusta, myös vankkaa käytännön asianajollista kokemusta.
Hovioikeus epäileekin, kuten eri mieltä olevien jäsenten lausunnoissa, ympäristökeskuksen käytännön mandollisuuksia suoriutua ehdotetusta kanneoikeuden järjestelystä jo pelkästään kustannussyistä. Näin ollen onkin pelättävissä, että kynnys julkisen ryhmäkanteen nostamiselle tästä syystä nousisi, jolloin merkittävässä määrin kanneoikeutta tosiasiassa käyttäisivätkin määritelmän täyttävät rekisteröidyt yhdistykset ja säätiöt, joilla ehdotuksen 5 §:n mukaan on toissijainen kanneoikeus.

Kuten eri mieltä olevan jäsenen (Pekka Puhakka) lausunnossa todetaan, toissijainen kanneoikeus tuo esiin ryhmäkanteeseen Iiitetyt ongelmat aivan eri tasolla kuin viranomaisaloitteinen ryhmäkanne. Ehdotus ei ota tätä seikkaa riittävästi huomioon, vaan ehdotus on kirjoitettu lähes yksinomaan siitä lähtökohdasta, että ryhmäkanne olisi viranomaisaloitteinen. Jo pelkästään määritelmän mukaisen kantajana ryhmäkanneasiassa kelvollisen yhdistyksen tai säätiön tunnistaminen ja määrittäminen tuottaa epämääräisyydessään tulkintavaikeuksia, joita esityksen perustelutkaan eivät poista.

Hovioikeus katsoo, että esityksessä ehdotettu kanneoikeuden järjestely ympäristöasioiden osalta vaatii vielä perusteellisen jatkovalmistelun. Esitetyssä muodossa sitä ei voida hyväksyä.

12 LOPUKSI

Lausunnon on valmistellut hovioikeudenneuvos Juha Paimela

Hovioikeus edellä lausutuilla perusteilla hyväksyy sinänsä ryhmäkanteen yhdeksi vaihtoehtoiseksi oikeussuojakeinoksi käytettäväksi tarkoituksenmukaisella tavalla rinnan jo olemassa olevien oikeussuojateiden kanssa. Hyväksyttävän ryhmäkannemuodon' löytäminen edellyttää kuitenkin jatkovalmistelua nyt kysymyksessä olevan esityksen pohjalta. Tässäkin tapauksessa on otettava perusteellisesti huomioon ryhmäkanteesta saadut kokemukset ja ryhmäkanteen vaikutukset Ruotsissa.
Presidentti	Lauri Melander
Kansliapäällikkö	Kristina Kahlas-Capodistrias