VALTIOVARAINMINISTERIÖ	LAUSUNTO

VMI 98/05/2006

0

12.2.2007

1

{

Oikeusministeriö Lainvalmisteluosasto

J-Z-13S'

Viite	Kirjeenne 119.2006 (OM 7/41/2005)
Asia	EHDOTUS VAKUUTUSSOPIMUSLAIN UUDISTAMISEKSI (TYÖRYHMÄMIETINTÖ 2006:16)
Oikeusministeriö on pyytänyt valtiovarainministeriöltä lausuntoa työryhmämietinnöstä, jossa ehdotetaan vakuutussopimuslain uudistamista. Valtiovarainministeriö esittää lausuntonaan lakiesitysluonnoksesta seuraavaa.

Valtiovarainministeriö näkee erittäin tärkeinä esitykset vakuutussopimuslain selkeyttämiseksi, jotta lain soveltamisessa ilmenneet ongelmat ja epäselvyydet saataisiin poistettua. Laki tulee joustavammaksi, kun soveltamisalaa ehdotuksen mukaisesti laajennetaan koskemaan kaikkia vakuutuslajeja ja lain takaamaa suojattujen piiriä laajennetaan siten, että siihen kuuluisivat jatkossa kaikki kuluttajiin rinnastettavat tahot. Näin esimerkiksi kapitalisaatiosopimukset tulevat soveltamisalan piiriin. Myös vakuutusyhtiön tiedonantovelvollisuutta laajennettaisiin silloin, kun tarjotaan sijoitussidonnaisia vakuutuksia.

Henkilövakuutuksen sopimusehtojen muuttaminen

Vakuutussopimuslakiin ehdotetaan lisättäväksi uusi säännös, jonka mukaan vakuutusyhtiöillä olisi yksipuolinen oikeus muuttaa henkivakuutuksen vakuutusmaksua tai muita sopimusehtoj a henkivakuutukseen vaikuttavan lainsäädännön muuttuessa. Vakuutusyhtiölakiin ei enää otettaisi voimassa olevan lain 13 luvun 4 §:n kaltaista säännöstä vakuutusyhtiön mandollisuudesta muuttaa vakuutusmaksujen laskuperusteita sopimuskauden aikana, vaan sääntely ja siihen ehdotetut substantiaaliset muutokset on siis siirretty vakuutussopimuslakiin. Valtiovarainministeriö katsoo, että
• henkivakuutusyhtiöille ei tulisi sallia yleisluontoista valtuutta muuttaa sopimusehtoja ja maksuja ilman tarkkoja perusteluja, sillä vakuutuksenottajalle laskuperustekoron pysyvyys on merkittävä osa vakuutussopimusta;
id
VALTIOVARAINMINISTERIÖ	PL 28 00023 VALTIONEUVOSTO	PUH. (09) 16001

2 (6)
+	henkivakuutussopimuksiin ei sovellu, että lainsäädännöllä henkivakuutusyhtiölle annetaan yksipuolinen sopimuksen muutosoikeus. Jos oikeus olisi takautuva, kuten esitetään, se loukkaisi mitä todennäköisimmin omaisuudensuojaa ja sopimus-ehtojen pysyvyyttä;

•	henkivakuutusyhtiön liiketoiminnallista riskiä ei tulisi jälkikäteen siirtää vakuutuksenottajien kannettavaksi.

Menettelyn soveltaminen vakuutussopimuksiin on kyseenalainen myös siksi, että kuluttajan mandollisuutta irtisanoa yksipuolisesti henkivakuutussopimus on rajoitettu. Tämä koskee erityisesti vapaaehtoista eläkevakuutusta. Toiseksi, vakuutuskuluttajan terveydentila on voinut muuttua huonommaksi sopimuksen voimassaoloaikana, minkä vuoksi terveydentilan huononnus voitaisiin rajata pois uuden vakuutussopimuksen korvauspiiristä. Kolmanneksi vakuutussopimukseen liittyy myös keskeisesti vakuutuksen takaisinmaksuarvo, joka voi olla irtisanomishetkellä alempi kuin siinä tapauksessa, että vakuutus pidettäisiin sopimuskauden loppuun saakka.

Valtiovarainministeriön mielestä vakuutussopimuslaissa ei voida oikeuttaa henkivakuutusyhtiötä muuttamaan oman harkintansa mukaan vanhoja henkivakuutussopimuksia. Lisäksi on otettava huomioon, että muutosoikeuden peruste on hyvin tulkinnanvarainen.

Ehdotuksen mukaan vakuutuksenantajalla olisi oikeus alentaa vakuutussäästölle tulevaisuudessa maksettavaa kiinteää laskuperustekorkoa. Valtiovarainministeriö katsoo, että tämä olisi ongelmallista varsinkin, kun muutosoikeus ehdotuksen mukaan koskisi myös vanhoja sopimuksia. Tähän asti muutokset vastuuvelan laskennassa käytettävässä enimmäiskorossa eli laskuperustekorossa ovat koskeneet vain uusia sopimuksia.

Perustelut, joiden mukaan kiinteä laskuperustekorko (mm. vapaakirja-arvojen laskemisen vuoksi) rajoittaisi henkivakuutusyhtiöiden mandollisuuksia tuotekehittelyyn, vaikuttaa ylimitoitetuilta. Henkivakuutusyhtiöillä on todellisuudessa merkittävä pelivara tuotekehittelyyn. Laskuperustekoron tason valinta on selkeästi henkivakuutusyhtiön päätettävissä, sillä ministeriö vahvistaa vain vastuuvelan laskennassa käytettävän enimmäiskoron. Tulevaisuudessa, kun Solvenssi 11:n säädökset tulevat voimaan, muuttuu tämäkin enimmäiskoron määrittävä mekanismi kokonaan markkinaehtoiseksi.

Yhtiö voi vaikuttaa tulevaan korkoriskiinsä monella tavalla, esim. vakuutussopimuksen pituudella tai myöntämällä asiakashyvitykset ehdollisina vakuutuskauden lopussa. Mitä matalammaksi henkivakuutusyhtiö vastuuvelan laskuperustekoron asettaa, sitä pienemmän sijoitusriskin se kantaa ja päinvastoin. Voidaankin todeta, että laskuperustekoron valinta on liiketoiminnan luonteeseen elimellisesti kuuluva riski, jonka hallitsemiseen vakuutusyhtiöllä on monipuoliset välineet, jotka entisestään laajentuvat siirryttäessä markkinaehtoisempaan laskentatekniikkaan.

Annettavat tiedot vakuutuksenottajalle ennen sopimusta ja sopimuksen aikana

Henkivakuutusdirektiivin 2002/83/EY liitteessä 3 on luettelo niistä tiedoista, jotka on annettava vakuutuksenottajalle ennen sopimuksen tekemistä (liitteen 3 A-kohta) ja sopimuksen aikana (liitteen 3 B-kohta). Lakiuudistukseen ei ole sisällytetty em. liitteen luetteloa vaadittavista tiedoista eivätkä henkivakuutusyhtiöt myöskään ilmoita vakuutuksenottajalle kaikkia direktiivin liitteen edellyttämiä tietoja. Liitteen implementoimista on ehdotettu eri yhteyksissä. Henkivakuutusdirektiivin 36 artiklan mukaan ennen vakuutus-

3 (6)
sopimuksen tekemistä vakuutusyrityksen on ilmoitettava vakuutuksenottajalle vähintään liitteen 3 A kohdassa olevat tiedot. Jäsenvaltio voi myös vaatia lisätietoja, 'jos nämä tie-dot ovat tarpeellisia vakuutuksenottajalle sitoumuksen olennaisten seikkojen ymmärtämiseen".

Nykyisen lain mukaan on ollut mandollista valtioneuvoston asetuksella tarvittaessa antaa tarkempia säännöksiä siitä, mitä tietoja vakuutuksenantaj an on annettava vakuutuksen hakijalle ennen sopimuksen päättämistä. Ehdotuksen mukaan vakuutussopimuslain 5 §:n määräyksenantovaltuutta tietojen antamisesta ennen sopimuksesta päättämistä supistettaisiin siten, että Vakuutusvalvontavirasto voisi antaa määräyksiä vain henkivakuutuksen ja eläkevakuutuksen kulujen laskemis- ja ilmoittamistavasta.

Valtiovarainministeriön mielestä olisi perusteltua, että keskeiset liitteen 3 mukaiset tiedonantovelvollisuudet otettaisiin vakuutussopimuslakiin. Kun annettavat tiedot on lueteltu laissa, ei tule tulkintaerimielisyyksiä siitä, milloin esitteen voidaan katsoa sisällöltään täyttävän nimenomaisesti vakuutusesitteelle asetettavat vaatimukset. Tarve täsmälliseen tiedonantovelvoitteeseen korostuu myös sen vuoksi, että rahoituspalveluiden etämyyntidirektiivin implementoinnin (HE 122/2004) kautta vakuutuksenantajalla on 6.1 §:n ja kuluttajansuojalain 6a:11:n mukaan velvollisuus antaa ennakkotiedot ja sopimusehdot hyvissä ajoin ennen sopimuksen tekemistä.

Valvovan viranomaisen oikeus antaa määräyksiä myös muista seikoista kuin vain kulujen ilmoittamistavoista tulisi mandollistaa pykälässä. Tällaisia ovat esim. vakuutukseen liittyvän säästöosuuden tuoton määräytyminen, joka usein riippuu myös lisäetujen laskemisja jakamisperusteista.

Vakuutuksenantajalla on tiedonantovelvollisuus lisäetujen laskemis- ja jakamisperusteista, sillä velvollisuus perustuu henkidirektiivin liitteen 3 edellyttämiin tietoihin. Samalla tiedonantovelvollisuuden edellyttämät tiedot liittyvät keskeisesti henkivakuutusyhtiöitä koskevaan vakuutusyhtiölain 13 luvun 3 §:ssä säädettyyn kohtuusperiaatteeseen.

Yhteenvetona valtiovarainministeriön katsoo, että vakuutuskuluttaj an asemaa voidaan edelleen vahvistaa, kun

•	kohtuusperiaatetta selkiytetään (valtiovarainministeriön lausunto vakuutusyhtiö-lain uudistamisesta sosiaali- ja terveysministeriölle)
•	vakuutuksenantajan tiedonantovelvoitetta täsmennetään ja
•	mandollistetaan valvovan viranomaisen oikeus antaa tiedonantovelvollisuudesta tarpeellisia määräyksiä

Kulujen laskemisesta ja ilmoittamisesta

Vakuutusyhtiöiden Keskusliitto SVK antoi kesällä 2005 jäsenyhtiöilleen suosituksen eläkevakuutuksen kulujen yhtenäisestä esittärnistavasta vakuutustarjouksessa. Suosituksen mukaan kulut esitetään vuotuisena keskimääräisenä kuluprosenttina, joka kertoo laskelmassa mukana olevien kulujen osuuden vakuutuksen tuotosta koko vakuutusajalta.

Esimerkiksi rahastojen ja muiden sijoitussidonnaisten kohteiden kulut eivät sisälly vuotuiseen kuluprosenttiin. Samoin on laita vapaaehtoista eläkevakuutusta varten otetun kuolemanvaravakuutuksen: se ei sisälly laskettavaan kuluprosenttiin. Nämä kulutekijät kuten

4 (6)
myös muut vakuutusmaksusta, säästöstä ja eläkkeestä veloitettavat kulutekijät on kuitenkin erikseen liitettävä tarjousmateriaaliin.

Suosituksen lähtökohtana on, että kaikki henkivakuutusyhtiöt käyttävät samansuuruista tuotto-oletusta, eli niin sanottua vertailutuottoa. Sen suuruus perustuu eläkevakuutusten kolmen edeltävän vuoden keskimääräiseen laskuperustekorkoon ja asiakashyvitykseen. Vertailutuoton suuruus vahvistetaan vuosittain ja kaikki henkivakuutusyhtiöt käyttävät sitä tarjouslaskelmissaan. Laskelmissa on näytetty käytettävän 5 prosentin tuotto‑
oletusta.

Suositus otettiin käyttöön syksystä 2005 alkaen. Tarjousten yhteydessä esitetään kulutasoa kuvaava esimerkkilaskelma. Asiakaskohtaiseen kulujen esittämiseen on tarkoitus siirtyä kanden vuoden kuluessa eli kuluvan vuoden syksystä lähtien.

Valtiovarainministeriön käsityksen mukaan alan käyttöön ottama suositus ei anna riittävää informaatiota kuluttajalle eläkevakuutusten vertailuun. Ensinnäkin, kuten edellä käy ilmi, kuluvertailuun otetaan mukaan vain osa vapaaehtoisen eläkevakuutuksen kuluista. Toiseksi, ne kulut, jotka ovat mukana, ilmoitetaan vain vuotuisina kuluina. Tämä tarkoittaa, että mitä pitempi säästöaika on, niin sitä pienemmiksi vuotuiset keskimääräiset kulut luonnollisestikin käyvät, kun vuosien määrä kasvaa. Jos kululaskelmaan otettaisiin mukaan kaikki eläkevakuutukseen sisältyvät kulut, muodostuisi keskimääräinen kulu huomattavasti suuremmaksi.

Olisi myös tarpeellista ilmoittaa kulut erikseen sekä säästöajalle että varsinaiselle eläkkeen nostoajalle. Kulut nimittäin ovat säästöaikana yleensä eläkeaikaisia kuluja suuremmat, kun vakuutuksenottaja maksaa eläkemaksuja ja rahastojen allokaatiota mandollisesti aktiivisesti muutetaan. Eläkeaikana rahastojen allokaatiota ei juurikaan muuteta; pääsääntöisesti nostetaan kuukausittaista lisäeläkettä ja mandollisesti maksetaan kuolemanvaraturvan riskimaksuj a.

Myös kokonaiskulujen ilmoittaminen on kuluttajan kannalta tärkeää. Mitä pitemmästä ajanjaksosta on kysymys, sitä suuremmiksi säästötuotteen kokonaiskulut saattavat nousta. Esim. Siva-työryhmän tekemien laskelmien mukaan sijoitussidonnaisten (osake- ja yhdistelmärahastot) vapaaehtoisten eläkevakuutusten kokonaiskulut – tällöin mukana oli kaikki eläkevakuutuksen kulut lukuun ottamatta kuolemanvaravakuutuksen kuluja – muodostuivat nollatuotto-odotuksella ja 20 vuoden säästöajalla 25 – 30 % suuruisiksi säästösummasta. Ellei kululaskelmassa ole mukana myös kokonaiskuluja, saattaa vakuutuksenottaj alle jäädä harhainen kuva, että pidentämällä aikahorisonttia myös automaattisesti vähennetään vakuutuksen kuluja.

Kolmanneksi, tuotto-oletuksena ei ole realistista käyttää laskuperustekorkoisesta tuotteesta johdettua tuottoa, koska yhä useampi eläkevakuutus on sijoitussidonnainen tai kuluttajalla ei ole oikeutta täysimääräisesti hyötyä vakuutuksen tuottamasta ylijäämästä'. Kuluttajalle olisi tärkeää tuoda esille, että kulut peritään siitäkin huolimatta, että sijoitussidonnainen eläkevakuutus ei ollenkaan tuottaisi positiivista tuottoa. Näin ollen kaikki kuluvertailut tulisi tehdä myös nollatuotto-oletuksella.

Valtiovarainministeriö katsoo, että valvovan viranomaisen tulisi antaa nykyistä huomattavasti kattavammat ja yhdenmukaiset määräykset siitä, kuinka vakuutustuotteiden ja erityisesti vapaaehtoisten eläkevakuutustuotteiden kulut tulisi ilmoittaa. Tällöin yhtenä läh‑
' Asiaa selostetaan seikkaperäisesti valtiovarainministeriön lausunnossa 9.2.2007 sosiaali- ja terveysministeriölle vakuutusyhtiölainsäädännön uudistamisesta koskien kohtuusperiaatetta.

5 (6)
tökohtana voidaan pitää Siva-työryhmän työtä vuotuisten kulujen ja kokonaiskulujen ilmoittamisessa.
Eläkevakuutussäästöjen siirrettävyys
Työryhmä on työnsä aikana myös käsitellyt mandollisuutta siirtää eläkevakuutuksen säästä vakuutusyhtiöstä toiseen. Työryhmä arvioi, että vakuutussopimuslain säännökset eivät olisi esteenä siirto-oikeuden toteuttamiselle, vaan käytännössä esteeksi muodostu-vat siirtoon mandollisesti liittyvät veroseuraamukset.

Työryhmä on sivunnut myös vakuutussopimusten siirrettävyyteen liittyviä verotuksellisia pulmia, joita koskeva kuvaus on tältä osin asianmukainen.

On ilmeistä, että mm. kuluttaja- ja kilpailupoliittisten syiden vuoksi siirrettävyys tullaan ennen pitkää toteuttamaan. Samalla on kuitenkin pyrittävä ratkaisemaan rajat ylittäviin tilanteisiin liittyvät fiskaaliset riskit. Asian merkitys tulee korostumaan, jos eläkevakuutusten verotuki laajennetaan esim. Siva-työryhmän ehdotusten mukaisesti koskemaan myös muita säästämistuotteita. Tällöin siirrettävyydestä johtuvaksi lisäongelmaksi kansainvälisissä asetelmissa muodostuu oikeudellinen epävarmuus näiden uusien säästötuotteiden verotuksesta toisissa maissa ja verosopimusten soveltamisesta.

Kun veroratkaisujen kohteena ovat usean vuosikymmenen mittaiset säästämissopimukset, jotka koskevat huomattavia taloudellisia arvoja, ja koska veroratkaisujen myöhempi muuttaminen saattaa perusoikeusnäkökohtien johdosta osoittautua vaikeaksi tai mandottomaksi, päätökset on tarkoin harkittava.

Valtiovarainministeriön tietojen mukaan missään EU-valtiossa ei ennen vuoden 2006 päättymistä ollut toteutettu vapaaehtoisten vakuutusten siirrettävyyttä rajan yli. Eri jäsenmaat ovat edellyttäneet vakuutusmaksujen verovähennysoikeuden osalta edelleen yleisesti, että vakuutus on otettu ao. jäsenmaahan etabloituneesta vakuutuslaitoksesta.

Belgia on EY-tuomioistuimessa vireillä olevaan Belgiaa koskevan tuomioistuinkäsittelyn johdosta päätynyt tältä osin muuttamaan verosäännäksiään siten, että siirto-oikeus on mandollinen myös toiseen EU-valtioon. Ruotsi on puolestaan tuoreen Tanskan eläkevakuutusten verotusta koskevan EY-tuomioistuimen päätöksen johdosta päätymässä vanhojen, ennen vuoden 2007 alkua otettujen eläkevakuutusten osalta maan sisäisen siirto-oikeuden poistamiseen, koska sen laajentaminen koskemaan rajat ylittäviä siirtoja – mitä EY-tuomioistuimen ratkaisun nähtiin edellyttävän – koettiin merkittäväksi uhaksi vero-pohjalle. Toimenpide on käytettävissä olevien tietojen mukaan tarkoitettu väliaikaiseksi, ja siirto-oikeus mandollisesti palautetaan, kun tarvittavat lainsäädännölliset ratkaisut on tehty.

Siirrettävyyteen liittyvät verotukselliset pulmat ovat valtiovarainministeriössä edelleen selvittelyn alla. Tavoitteena on erityisesti löytää ratkaisu, jolla voitaisiin välttää eräiden verosopimusten tarjoama mandollisuus eläkkeestä menevän veron välttämiseen sekä 1ähdevaltiossa että Suomessa siirtämällä vakuutussäästö sopivasti valittuun valtioon. Vaihtoehtoja arvioitaessa on tärkeää selvittää myös Belgian ja Ruotsin verosopimustilannetta ja näiden maiden ratkaisujen taustaa.

Siitä riippumatta, minkälaiseen ratkaisuun verotuksessa tullaan päätymään, siirrettävyyden toteutuminen edellyttänee muutoksia myös oikeusministeriön valmisteluvastuuseen

a

6 (6)
kuuluvaan lainsäädäntöön. Olisikin toivottavaa, että oikeusministeriöllä olisi omalta osaltaan valmiudet ryhtyä tarvittaviin lainsäädäntötoimiin siten, että siirrettävyyden edellyttämät verolainsäädännön ja vakuutussopimuslain muutokset voisivat tulla voimaan samanaikaisesti. Valtionvarainministeriön käsityksen mukaan esimerkiksi siirto-oikeuteen liittyy vanhojen sopimusten osalta perusoikeudellisia, verotuksesta riippumattomia näkö-kohtia. Se, miten siirrettävyyteen suhtaudutaan vanhojen sopimusten osalta, voi osaltaan vaikuttaa myös veroratkaisuihin.

pWrapPolygonVertices8;7;(0,0);(0,21605);(21595,21605);(21595,866);(2653,866);(2653,0);(0,0);fBehindDocument0
Valtiosihteeri kansliapäällikkönä	Raimo Sailas 

~`.
Osastopäällikön sijainen hallitusneuvos, lainsäädäntöjohtaja

12 .

JAKELU: OM, STM, KTM, Vakuutusvalvontavirasto, Rahoitustarkastus, Kilpailuvirasto, Kuluttajavirasto, Suomen Pankki, Kirjanpitolautakunta, Kuluttajien vakuutustoimisto, Vakuutuslautakunta, Finanssialan keskusliitto ja Eläkesäätiöyhdistys
VM: BO, KO, VO ja RMO