Liikenne- ja viestintäministeriö

Liikenne- ja viestintäministeriön lausuntopyyntö LVM/1518/03/2014

Sisäministeriön lausunto luonnoksesta hallituksen esitykseksi vahvasta sähköisestä tunnistamisesta ja sähköisistä allekirjoituksista annetun lain muuttamisesta ja valtioneuvoston asetuksesta

Liikenne- ja viestintäministeriö on pyytänyt sisäministeriöltä lausuntoa luonnoksesta hallituksen esitykseksi vahvasta sähköisestä tunnistamisesta ja sähköisistä allekirjoituksista annetun lain muuttamisesta ja valtioneuvoston asetuksesta. Lausuntopyynnössä on pyydetty sisäministeriötä lausumaan erityisesti esityksen vaikutuksista sisäministeriön ja Poliisihallituksen passi- ja henkilökorttiuudistukseen. Sisäministeriö on pyytänyt lausuntoa myös Poliisihallitukselta. Poliisihallituksen lausunto on tämän lausunnon liitteenä. Pyydettynä lausuntonaan sisäministeriö toteaa seuraavaa.

Yleistä

Sisäministeriön poliisiosasto on ollut ns. tunnistamislakia säädettäessä vuonna 2009 vahvasti mukana lainsäädäntöprosessissa niin kutsutun ensitunnistamisen osalta (17 §). Tunnistamisasiakirjat ja tunnistaminen/todentaminen ovat poliisin ydintehtävää ja nämä asiakohdat ovat poliisille ja sisäasiainhallinnolle erityisen tärkeitä.

Sisäministeriö pitää esityksen tavoitteita erittäin hyvinä. Sähköisen asioinnin lisääminen ja helpottaminen ovat erityisen tärkeitä kehittämiskohteita. Kokonaisuutena voidaan todeta, että esitys tukee sisäministeriön toimialan palvelujen kehitystä ja mahdollistaa paremman sähköisen identiteetin käytön alati laajenevissa sähköisissä palveluissa. Julkisen hallinnon osalta vahvan sähköisen tunnistamisen pääpaino on turvata tunnisteiden saatavuus, kustannustehokkuus ja laaja käyttömahdollisuus kuitenkin vaarantamatta tunnisteen käyttöä vääriin tai väärän identiteetin käyttö tarkoituksiin. Tunnistaminen ja todentamisen turvallisuus ovat entistä tärkeämpiä muun muassa verkkorikollisuuden ja identiteettivarkauksien estämisessä ja torjumisessa. Lisäksi toimiva sähköinen asiointi ja siihen liittyvät palvelut edesauttavat myös hallinnon kehittämishankkeita toiminnan tehostamiseksi.

Samoin sisäministeriö pitää esityksen sisältöä pääosin hyvänä. Julkista luotettavuutta nauttivan väestötietojärjestelmän täysimääräinen käyttö ja henkilötunnuksen vaatiminen ovat omiaan nostamaan järjestelmän luotettavuutta. Sisäministeriön näkemyksen mukaan erityisen hyvää on myös se, että jatkossa käyttäjällä ei tarvitsisi olla kuin yksi tunnistusväline, jota hän voisi käyttää laajalti. Uudistukset ovat omiaan helpottamaan sähköistä asiointia.

Liityntä passiprosessiin

Sisäministeriö toteaa, että kokonaisuutena esitetty tekninen viitekehys mahdollistaa hyvän tunnistamiskentän jatkokehittämisen. Poliisihallitus on yhdessä sisäministeriön poliisiosaston kanssa laaditun lupastrategian mukaisesti kehittänyt merkittävästi viime vuosina passiprosessia. Passin toimitustapaa on muutettu ja viimeisin muutosesitys on parhaillaan eduskunnassa (HE 85/2014 vp). Tämä muutos koskee passin sähköistä asiointia ja niin kutsuttua passin uudistamisen helpottamista. Passin sähköiseen asiointiin esityksellä on vaikutusta lähinnä siltä osin, että mitä viranomaiset pitävät vahvana sähköisenä tunnisteena (Vahti-ohjeet). Sisäministeriön käsityksen mukaan esitys ei sinänsä muuta nykytilannetta ja edelleen vahvaa sähköistä tunnistamista voi tehdä henkilökortilla, pankkitunnuksilla ja mobiilivarmenteella, mutta erityisen mielenkiintoista on kehitys pankkitunnisteiden osalta. Pankkitunnisteet ovat lähivuosina tiensä päässä ja niillä on kokonaiskuvassa suuri merkitys, koska niitä käytetään merkittävästi sähköisessä asioinnissa.

Tähän yhteyteen liittyy Väestörekisterikeskuksen ja Poliisihallituksen esitys siitä, että passiin ja henkilökorttiin lisättäisiin jatkossa sähköisen asioinnin mahdollistava etäluettava siru. Sisäministeriö korostaa, että esitys on selvityksessä ja taloudellisten vaikutusten arviointi on vielä tekemättä. Sisäministeriö on todennut, että asiaa on syytä selvittää, mutta ratkaisussa on olennaista selvittää olisiko tällä ratkaisulla riittävästi käyttäjiä ja mikä on sen kustannusarvio sekä taloudelliset vaikutukset. Poliisin alustalla eli henkilökortilla on jo nyt sähköisen asioinnin siru, jota ei käytännössä käytetä lainkaan ja kustannus tältä osin kansalaisille käyttämättömästä komponentista on 14 euroa/kortti. Sisäministeriö pitää erityisen tärkeänä, että Väestörekisterikeskuksen ja Poliisihallituksen esityksen hyödynnettävyys varmistetaan ja taloudellisten vaikutusten arviointi tehdään kattavasti ennen jatkotoimenpiteitä. Mahdollisen esityksen täytyy olla käytännössä toimiva, sitä täytyy hyödyntää myös yksityisellä toimijapuolella ja siitä täytyy olla hyötyä myös asiakkaalle. Edellä mainittu huomioon ottaen sisäministeriön ei ole tehnyt mitään päätöksiä koskien passin- tai henkilökortin seuraavista hankkeista. Selvityshankkeita on, mutta mitään uusia lakimuutoshankkeita ei siis ole vireillä. Väestörekisterikeskus ja Poliisihallitus tekevät jatkoselvitystä passille siru -selvitysprojektista parhaillaan. Sisäministeriön näkemyksen mukaan keskustelua on tältä osin syytä jatkaa valtiovarainministeriö vetoisessa tunnistamista selvittävässä työryhmässä mahdollisimman pikaisesti. Poliisihallitus on lausunut tältä osin asiasta laajemmin omassa lausunnossaan. Lisäksi sisäministeriö tuo tässä yhteydessä esille sen, että Poliisihallitus valmistelee parhaillaan uutta passi- ja henkilökorttikilpailutusta ja viimeistään ensi vuoden alussa täytyy hankinnan sisältö olla selvillä.

Mahdollisuus sähköisesti todennettuun henkilöllisyyteen

Esityksen mukaan esityksen ja kansallisen sähköisen tunnistamisen lähtökohtana on varmistaa jokaiselle kansalaiselle mahdollisuus sähköisesti todennettuun henkilöllisyyteen ja sen käyttöön (s.10). Sisäministeriö kiinnittää huomioita termin kansalainen käyttöön. Lainsäädännössä se tarkoittaa vain Suomen kansalaisia, ei Suomessa asuvia ulkomaalaisia, joiden osalta (Turvapaikanhakijat ja osa oleskeluluvan saaneista, joiden henkilöllisyyttä ei ole voitu luotettavasti todentaa) on ollut jo vaikeuksia tunnistamisessa ja pankkitunnusten saamisessa. Suomen kansalaisten osalta suurempia ongelmia ei sisäministeriön näkemyksen mukaan ole ollut, myös luottotiedot menettänyt henkilö voi saada poliisilta henkilökortin. Sisäministeriön näkemyksen mukaan esityksessä olisi tullut huomioida myös Suomessa asuvat ulkomaalaiset, joiden henkilöllisyys on voitu luotettavasti todentaa. Näillä henkilöillä ei ole ollut käytännössä tunnistamiseen liittyviä ongelmia ja heillä on mahdollisuus saada myös ulkomaalaisen henkilökortti.

Lisäksi sisäministeriö toteaa, että esityksestä jää epäselväksi miten käytännössä varmistetaan jokaiselle kansalaiselle sähköinen henkilöllisyys. Ministeriö esittää kohtaa tältä osin tarkennettavaksi.

EU-asetus sähköisestä tunnistamisesta

Sisäministeriö esittää, että esityksessä avattaisiin edes vähän tulevaa Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta sähköisestä tunnistamisesta ja sähköisiin transaktioihin liittyvistä luottamuspalveluista. Asetus on tullut voimaan 17.9.2014 ja sitä sovelletaan osittain 1.7.2016 alkaen ja kokonaisuudessaan vuonna 2018.

Suomen kansalaisille jaettava henkilökortti

Toteuttamisvaihtoehtojen osalta esityksessä (s.12) on todettu, että valmistelussa on selvitetty kaikille Suomen kansalaisille jaettavan henkilökortin mahdollisuutta. Sisäministeriö toteaa, ettei se ole tietoinen tällaisesta valmistelusta.

Väestörekisterikeskuksen rooli

Ministeriö katsoo, että Väestörekisterikeskuksen rooli valtion toimijana ja henkilön identiteetin oikean käytön turvaamiseksi on selkeää muuttaa väestötietojärjestelmään tallennettujen tietojen käyttämistä siten, että tunnistuspalvelun tarjoajan ja sähköisiä allekirjoituksia tarjoavan varmentajan on hankittava ja päivitettävä tunnistuspalvelun tarjoamiseksi tarvitsemansa tiedot väestötietojärjestelmästä. Turvallista käyttöä tukee malli jossa tunnistuspalvelun tarjoajan on myös tarkastettava jokaisen tunnistustapahtuman yhteydessä Väestörekisterikeskuksen ylläpitämästä palvelusta, että henkilön yksilöivä tieto on käytössä. Lisäksi hyvänä pidetään ehdotuksen mukaisesti lisättävää säädöstä tunnistuspalvelun tarjoajien verkostosta, joka muodostaa tunnistuspalveluiden välille avoimen Viestintävirastoon ilmoituksen tehneiden vahvan sähköisen tunnistuspalvelujen tarjoajien luottamusverkoston. Toiminnassa korostuu erityisesti käytettävien tunnistustietojen luokittelu (lainvalvonnallinen) ja eheys, niin turvaamisen kuin toiminta kyvykkyyden osalta. Tällöin palvelujen käyttömenetelmät tulee olla tarkasti määritelty ja yhteentoimivat ilman, että yksilön suoja voi vaarantua.

Väestörekisterikeskuksen tuottaman sulkulistapalvelun osalta sisäministeriö esittää varmistettavaksi, että Väestörekisterikeskuksen kapasiteetti riittää tarvittavaan palveluun, eikä investointeja tarvita.

7 § Väestötietojärjestelmän tietojen käyttäminen

Sisäministeriö katsoo, että esityksen erityinen ongelma löytyy sivulta 17. (Yksityiskohtaiset perustelut, 7 § Väestötietojärjestelmän tietojen käyttäminen). Esityksessä todetaan, että esityksestä muutoksesta seuraa, että osa sähköisiä tunnistuspalveluja käyttävistä henkilöistä jäisi esitetyn mallin mukaisen järjestelmän ulkopuolelle. Henkilöt, joiden tiedot löytyvät väestötietojärjestelmästä, voitaisiin vahvasti tunnistaa tunnistuspalvelun tarjoajan toimesta suoraan väestötietojärjestelmästä. Esityksessä todetaan myös, että Väestötietojärjestelmästä ja Väestörekisterikeskuksen varmennepalveluista annetun lain 9 §:ssä säädetään ulkomaan kansalaisen rekisteröinnin edellytyksistä.

Esityksessä todetaan, että vahvan sähköisen tunnistusvälineen saamiseksi henkilön henkilötunnus on oltava tallennettuna väestötietojärjestelmään. Näin voidaan varmistua siitä, että henkilö on se, joka väittää olevansa. Tilanne on analoginen passin myöntämiseen. Passia haettaessa tulee henkilön passilain 6 §:n mukaan esittää tunnistamisasiakirjana voimassa oleva henkilöllisyyttä osoittava asiakirja ja, jos hakijalla ei ole esittää tunnistamisasiakirjaa, passin myöntävä viranomainen suorittaa tunnistamisen. Passia ei voida myöntää, ellei henkilöä ole varmasti tunnistettu.

Sisäministeriön näkemyksen mukaan analogiaa passilain kanssa ei tule tehdä. Lisäksi sisäministeriö ei tue väitettä, että tietojen merkitseminen väestötietojärjestelmään on yhtä kuin vahva tunnistaminen. Väestötietojärjestelmään merkitseminen tarkoittaa tietojen nauttivan julkista luotettavuutta, ei sitä, että henkilö olisi vahvasti tunnistettu. Suomessa on myös jonkin verran Suomessa asuvia ulkomaalaisia, jotka on merkitty väestötietojärjestelmään ja heillä on suomalainen henkilötunnus. Silti heillä ei ole tarvittavia asiakirjoja, jotta heidän henkilöllisyytensä olisi voitu luotettavasti todentaa. Passiprosessissa asiakirjat ovat olennaisessa roolissa, samoin fyysinen tunnistaminen, joten passiin tehty analogia on tältä osin virheellinen. Passiprosessissa väestötietojärjestelmä on vain osa kokonaisprosessia.

Lisäksi sisäministeriö viittaa myös passimenettelyn sähköistä asiointia koskevaan hallituksen esitykseen (HE 85/2014 vp), joka on parhaillaan eduskunnan käsiteltävänä. Tarkoituksena on mahdollistaa passihakemuksen sähköinen vireillepano ja niin sanottu kevennetty hakemusmenettely uutta passia haettaessa. Muun muassa menettelyn luotettavuuden varmistamiseksi on katsottu tarpeelliseksi, että henkilö aika ajoin asioi henkilökohtaisesti viranomaisen luona. Passia ei siis voisi loputtomiin uusia sähköisesti, toisin kuin vahvaa sähköistä tunnistamisvälinettä nyt lausunnolla olevan esityksen mukaan.

Esityksessä todetaan myös, että keskeisin syy sähköisen tunnistusvälineen myöntöperusteiden sitomisesta henkilötietojen löytymiseen väestötietojärjestelmään on varmistaa vahvaan sähköiseen tunnistusvälineeseen liitettävä vahva henkilöllisyystieto. Tällaisena vahvana henkilöllisyystietoja voidaan pitää väestötietojärjestelmään tallennettua henkilötunnusta, jonka tietojen ylläpidosta vastaa viranomainen. Nykyisen lain keskeinen ongelma on ollut tunnistusvälineeseen liittyvien henkilötietojen hakeminen tunnistuspalveluiden tarjoajien asiakasrekistereistä. Sisäministeriö katsoo, että tämä on relevantti perustelu ja parannus, mutta tämän yhdistäminen tunnistamiseen, jota on yllä avattu, ei ole johdonmukaista.

17 § Tunnistusvälineen hakijan tunnistaminen.

Esityksen mukaan ensitunnistamisen osalta fyysistä ensitunnistamista ei tarvittaisi, jos käyttäjällä on jo vahva sähköinen tunnistamisväline. Näin ollen uutta tunnistamisvälinettä voisi hakea myös sähköisesti. Ensitunnistukseen luottava osapuoli vastaa myös mahdollisesta sähköisen ensitunnistamisen virheellisyydestä, jonka on siis tehnyt joku toinen osapuoli. Sisäministeriölle jää epäselväksi onko käytännössä mahdollista, ettei toinen osapuoli luotakaan ensimmäiseen tunnistukseen ja mitä tästä mahdollisesti seuraa?

Sähköisen tunnistusvälineen myöntämisestä kieltäytyminen

Esityksessä todetaan (s. 21), että tunnistuspalvelun tarjoaja voi kieltäytyä myöntämästä henkilölle sähköistä tunnistusvälinettä, jos henkilön tietoja ei löydy väestötietojärjestelmästä. Henkilöille, joiden tietoja ei voitaisi tarkastaa väestötietojärjestelmästä, tarjottaisiin nykyisen sähköisen tunnistamisen palveluja nykyisten tunnistuspalveluiden tarjoajien toimesta siten kuten nykyäänkin. Sisäministeriön näkemyksen mukaan kohtaa on mahdollista tulkita niin, että, jos väestötietojärjestelmässä on tiedot ja suomalainen henkilötunnus, sähköinen tunnistusväline on saatavilla kaikille. Näin ei kuitenkaan ole, jollei henkilöllä ole asianmukaisia henkilöllisyyttä osoittavia asiakirjoja. Sisäministeriö esittää, että perusteluita tarkennettaisiin tältä osin. Perusteluissa tulisikin mainita, että tunnistaminen tulee hoitaa 17 §:n mukaisesti tunnistamisasiakirjoihin perustuen.

Ensitunnistus ja poliisin maksuasetus

Esityksessä on (s.18) sidottu ensitunnistuksen tehneen tunnistuspalvelun korvaus poliisin maksuasetukseen. Sisäministeriö ei vastusta tätä sitomista, mutta toteaa, että maksuasetusta muokataan vähintään kerran vuodessa ja se elää sisällöltään varsin runsaasti. Sisäministeriö ei voi siis taata kyseisen kohdan/maksun säilyvyyttä asetuksessa.

Ensitunnistamisen terminologiasta

Poliisiosasto toteaa, että ensitunnistaminen termin käyttö ei esityksessä ole selkeää. Entinen ensitunnistamispykälä (17 §) muuttuu nyt tunnistamista koskevaksi pykäläksi. Ensitunnistamisen tapa muuttuu ja jatkossa se voi olla henkilökohtainen tai sähköinen. Sähköinen ensitunnistaminen vaikuttaa terminä epäjohdonmukaiselta, kun sana ensitunnistaminen viittaa ensimmäiseen henkilökohtaiseen läsnäoloon perustuvaan tunnistustapahtumaan. Ehdotetun lain 17 §:n mukaan, jos hakijalla ei ole aikaisempaa vahvaa sähköistä tunnistusvälinettä, tulee ensitunnistaminen tehdä henkilökohtaisesti. Mikä on sitten sähköinen ensitunnistaminen? Onko kyseessä paremminkin sähköisen välineen uusiminen? Sisäministeriön käsityksen mukaan ensitunnistaminen terminä voidaan ymmärtää viittaavan siihen ensimmäiseen tunnistamiseen koko ketjussa. Sähköisen ensitunnistamisen merkitys jää näin ollen epäselväksi.

Muu terminologia

Sisäministeriö kiinnittää huomiota myös terminologiaan koskien tarkistamista, todentamista, tunnistamista ja toteamista. Sisäministeriö pyytää huomioimaan, että esityksen termistö tunnistamisen ja todentamisen osalta on hieman epälooginen ja monitulkintainen, osin johtuen muusta lainsäädännöstä. Perusteluissa tulisi sitoa termit kansallisen identiteetti ohjelman mukaisesti SM/2008. Edellä mainittujen lisäksi sisäministeriö kiinnittää huomiota termien virallinen henkilöllisyystodistus ja matkustaminen käyttöön esityksessä.

Tunnistaminen (idenfication)

1) Viranomaistoiminnassa: Henkilöllisyyden toteaminen eli henkilön yhdistäminen tiettyyn olemassa olevaan henkilöllisyyteen. Voi tapahtua kahdella tavalla: i) henkilö esittäytyy, ja esittäytyminen todennetaan tavalla tai toisella. ii) henkilöltä otetaan biometrinen tunniste, ja henkilöllisyys todetaan vertaamalla tunnistetta johonkin henkilötietorekisteriin tallennettuihin tunnisteisiin.

2) Yleisemmin: toimijan yhdistäminen tiettyyn tunnukseen tai tunnisteeseen, jolla toimija esiintyy suhteessa toisiin toimijoihin esimerkiksi tietoverkoissa.

Tunnistamisen kohde voi olla 1) aktiivinen (esittäytyminen), 2a) passiivinen (vastahakoinen tai vainaja) tai 3) ei tiedä, että tunnistetaan. Vain aktiivisessa toiminnassa tunnistaminen alkaa esittäytymisestä.

Fyysisesti läsnä olevan henkilön tunnistaminen = henkilö tunnistetaan kasvokkain.

Etätunnistaminen= Identiteetin todentaminen sähköisissä tietoverkoissa. Yleiskäsite, joka kattaa sekä vahvan että heikon sähköisen tunnistamisen.

Todentaminen (verification)

Tiedon tai tahon aitouden varmistaminen. Eri yhteyksissä todennetaan esimerkiksi, onko järjestelmän käyttäjä tai viestikumppani se, joksi on esittäytynyt, tai onko viesti, passi tai muu asiakirja aito eli eheä ja alkuperäinen. Todentamiseen liittyy aina jokin väite: henkilö on esittäytynyt rouva A:ksi eli väittää olevansa rouva A, jolloin todentaminen on väitteen todenperäisyyden varmistamista esimerkiksi henkilöllisyystodistuksen avulla. Vastaavasti passin esittäminen rajanylityspaikalla sisältää epäsuoran väitteen, että passi on aito ja oikean passinhaltijan hallussa

Terminologiasta on keskusteltu aikaisemminkin, mutta esimerkiksi tunnistamislain 17 §:ssä 1 momentissa todetaan, että tunnistuspalvelun on tarjoajan on tunnistettava tunnistusvälineen hakija huolellisesti toteamalla hänen henkilöllisyytensä laissa mainituista asiakirjoista. Samaisen lain 17 §:n 3 momentin mukaan jos tunnistusvälineen hakijan henkilöllisyyttä ei voida luotettavasti todentaa, hakemukseen liittyvän ensitunnistamisen tekee poliisi. Sisäministeriö kiinnittääkin huomiota saman pykälän sisällä käytettyyn ristiriitaiseen terminologiaan. Sisäministeriön näkemyksen mukaan oikea termi koko pykälän osalta lienee todentaminen. Sisäministeriö katsoo, että muutoinkin 17 §:n yksityiskohtaisia perusteluita olisi hyvä täydentää kuvaamalla momenttien keskeinen sisältö eikä ainoastaan todeta, että ne vastaavat voimassaolevaa lainsäädäntöä.

Lisäksi sisäministeriö kiinnittää huomiota 6 §:ssä käytettyyn terminologiaan. Pykälän 1 momentin mukaan varmentajan tulee tarkistaessaan hakijan henkilöllisyyden vaatia hakijaa ilmoittamaan henkilötunnuksensa. Jatkovalmistelussa olisi syytä selvittää, onko terminologiaa tarpeen yhdenmukaistaa 17 §:n kanssa.

Henkilöllisyyttä osoittava asiakirja

Esityksessä todetaan, että virallinen sähköisesti todennettu henkilöllisyys pohjautuu aina viranomaisen myöntämään virallista henkilöllisyystodistusta vasten tehtyyn fyysiseen ensitunnistamiseen tai olemassa olevan sähköisesti todennetun henkilöllisyyden avulla tehtyyn sähköiseen ensitunnistamiseen. Esityksessä käytetään termiä virallinen henkilöllisyystodistus, mutta tällaista termiä sisäasiainhallinto ei tunne. Oikea termi käytettäväksi on henkilöllisyyttä osoittava asiakirja. Sähköisen ensitunnistamisen terminologiaa on käsitelty edellä.

Asiointimatka

Ympäristövaikutusten osalta termi matkustaminen lienee syytä korvata termillä asiointimatka.

Ulkomaalaiset

Sisäministeriön näkemyksen mukaan esityksessä tulisi selkeästi mainita, että ne ulkomaalaiset, joiden henkilöllisyyttä ei ole voitu luotettavasti todentaa, jäävät esityksen ulkopuolelle. Väestötietojärjestelmästä ja Väestörekisterikeskuksen varmennepalveluista annetun lain 9 §:n mukaan maistraatin tulee varmistua henkilöllisyydestä voimassa olevasta matkustusasiakirjasta tai sen puuttuessa 19 §:ssä säädettyä menettelyä noudattaen muusta asiakirjasta tai selvityksestä.

Liityntä ajokorttiasioihin

Ajokorttiasioiden siirtoa ollaan suunnittelemassa poliisilta Liikenteen turvallisuusvirastolle vuoden 2016 alusta lähtien. Asiaa koskeva lakihankkeen valmistelu on loppusuoralla. Sisäministeriö toteaa, että mahdollisen siirron yhteydessä tulisi pohtia myös ajokortin asemaa, sen kehityssuuntaa ja tunnistamiseen liittyviä ongelmia. Erityisen ongelmallisena sisäministeriö pitää mahdollisuutta hyväksyä 1990 jälkeen ETA-maiden ajokortti ensitunnistamisessa, jatkossa myös tunnistamisessa 17 §:ssä. Erityisesti vaihdetut ajokortit ovat suuri turvallisuusriski ja myös ajokorttien osalta olisi syytä tehdä päivitystä turvallisuuskysymysten osalta.

Muuta

Sisäministeriö esittää, että esityksen kieliasuun kiinnitetään vielä huomiota. Kokonaisuutena esityksen kieli on varsin vaikeata ja samoja asioita mainitaan osin epäjohdonmukaisesti eri kohdissa. Tämä korjaantunee valmistelun edetessä. Lisäksi sisäministeriö tuo tässä esille sen, että asian teknisestä luonteesta ja ripottelusta johtuen esityksen kokonaisprosessikuvaus jää osin epäselväksi.

Lisäksi sisäministeriö toivoo, että esitystä selkeytetään siltä osin, mistä ja miten selviää, onko tunnistamisessa toimittu alun perin oikein. Se jää esityksestä epäselväksi.

Esityksessä todetaan myös (s. 21), että henkilön tunnistaminen perustuu lain 6 §:ssä säädettyihin asiakirjoihin. Sisäministeriölle jää epäselväksi minkä lain 6 § on kyseessä. Ministeriö esittää kohtaa selvennettäväksi tältä osin.

Mahdollisten ongelmakysymysten osalta sisäministeriö toivoo, että niin katsottaessa voidaan järjestää myös asiaa koskeva erillispalaveri ministeriön poliisiosaston kanssa. Lisäksi sisäministeriö toteaa, että annettu lausuntoaika on ollut erittäin lyhyt ottaen huomioon iso asiakokonaisuus.

Lisätietoja sisäministeriön lausunnosta antavat poliisiosaston neuvotteleva virkamies Johanna Kari ja ministeriön hallinto- ja kehittämisyksiköstä erityisasiantuntija Ismo Parviainen.

Kansliapäällikkö	Päivi Nerg

Ylitarkastaja	Hanne Huvila

Asiakirja on sähköisesti allekirjoitettu asianhallintajärjestelmässä. Sisäministeriö SM 03.11.2014 klo 13:56. Allekirjoituksen oikeellisuuden voi todentaa kirjaamosta.

Liitteet	Poliisihallituksen lausunto POL-2014-13501
Tiedoksi	Sisäministeri Räsänen Valtiosihteeri Anttoora Erityisavustajat Falk, Haverinen, Kalmi ja Mattila SM/PO Neuvotteleva virkamies Kari Erityisasiantuntija Parviainen Poliisihallitus