Ympäristöterveydenhuollon valvonnan maksullisuuden laajentaminen

Asettaminen	
	Sosiaali- ja terveysministeriön Terveysosasto on tänään asettanut  työryhmän selvittämään kunnallisen ympäristöterveydenhuollon valvonnan maksullisuuden laajentamista.	

Toimikausi	
	8.1.2002 - 31.12.2002  	

Tausta	
	Ympäristöterveydenhuollon lainsäädäntöön katsotaan kuuluvaksi terveydensuojelulaki (763/1994), elintarvikelaki (361/1995), laki eläimistä saatavien elintarvikkeiden elintar-vikehygieniasta (1195/1996), tuoteturvallisuuslaki (914/1986) ja eläinlääkintähuoltolaki (685/1990). Ympäristöterveydenhuollon lainsäädännössä tuoteturvallisuuslakia lukuun ottamatta kunnan valvonnasta perimistä maksuista säädettiin aikaisempaa selvästi laa-jemmin 1990-luvun puolivälissä. Kemikaalilakiin (744/1989) säädettiin vuonna 1999 kunnalle mahdollisuus periä maksuja kemikaalilain mukaisesta valvonnasta. Vuonna 1992 Sosiaali- ja terveydenhuollon valtionosuusjärjestelmää muutettiin ja tästä seuranneessa uudessa tilanteessa arvioitiin, että valvonnan maksullisuuden laajentamisella voitaisiin osaltaan turvata kunnallisen ympäristöterveydenhuollon toimintaedellytykset. Suomen liittyessä Euroopan unioniin myös Euroopan yhteisön Suomea velvoittavassa lainsäädännössä säädettiin osa valvonnasta maksulliseksi. EU:n valvonnan maksullisuutta koskenut säätely liittyi lähinnä eläimistä saatavien elintarvikkeiden tuotantolaitoksien (mm. lihankäsittelylaitokset ja lihan kylmävarastot) valvontaan.

Tällä hetkellä ympäristöterveydenhuollon lainsäädännön mukaan kunnan on perittävä maksuja muun muassa ilmoitusten ja hakemusten käsittelystä, talous- ja uimaveden sekä elintarvikehuoneistojen ja hygienialain mukaisten laitosten omavalvonnan valvontaan liittyvästä näytteenotosta ja tutkimuksista sekä maidontuotantotilojen tarkastuksista. Lisäksi kunnalla on oikeus periä maksu asunnon tai muun oleskelutilan sekä kaivoveden terveyshaittojen selvittämiseen liittyvästä näytteenotosta, mittauksista  ja tutkimuksista. Kemikaalilain mukaan kunnan kemikaalivalvontaviranomaisen päätöksestä kunta voi periä kunnan hyväksymän taksan mukaisen maksun. Ympäristöterveydenhuollon lainsäädännön mukaisten valtion suoritteiden maksullisuuden perusteista säädetään valtion maksuperustelaissa (150/1992).

Sosiaali- ja terveysministeriön ehkäisevän sosiaali- ja terveyspolitiikan osasto toteutti vuosien 2000 ja 2001 aikana ympäristöterveydenhuollon toimintaedellytysten parantamiseen tähdänneen hankkeen. Hankkeen tavoitteena oli toimeenpanna osaltaan Valtioneuvoston päätös  "Sosiaali- ja terveydenhuollon tavoite- ja toimintaohjelma 2000-2003", jossa esitettiin valvontamaksujen laajempaa käyttöönottoa. Hanke toteutettiin yhteistyössä maa- ja metsätalousministeriön, kauppa- ja teollisuusministeriön, Elintarvikeviraston, Eläinlääkintä- ja elintarvikelaitoksen, kuluttajaviraston sekä Kuntaliiton kanssa. Yhtenä ympäristöterveydenhuollon toimintaedellytyksien parantamiseen tähtäävänä  toimenpiteenä hanketta valvova työryhmä valmisteli terveydensuojelulain mukaista maksullisuutta koskevia lakimuutoksia. Terveydensuojelulakiin lisättiin kunnalle mahdollisuus periä maksu asuntojen ja kaivoveden terveyshaittojen selvittämiseen liittyvästä näytteenotosta ja mittauksista. Samassa yhteydessä kansanterveyslakiin (66/1972) ja ympäristöterveydenhuollon lakeihin tehtiin muutokset, jotka laajentavat kuntien välisen yhteistoiminan mahdollisuuksia ympäristöterveydenhuollossa.

Valvontakohteissa säännöllisesti ja suunnitellusti tehtävät tarkastukset ovat olennainen osa valvontaa. Kyseessä olevista tarkastuksista kunta ei nykyisen lainsäädännön nojalla  ole voinut periä maksuja. Hankkeen aikana oli esillä maksullisuuden laajentamien koskemaan koko edellä mainittua tarkastustoimintaa.  Ajatuksena oli, että tarkastusten maksullisuus sidottaisiin kunnan vuosittain hyväksymään valvontasuunnitelmaan ja valvon-tasuunnitelma käsitteenä sisällytettäisiin kaikkiin ympäristöterveydenhuollon lakeihin sekä kemikaalilakiin. Ajatusta valvontasuunnitelmaan sidotusta tarkastusten maksullisuudesta pidettiin yleisesti periaatteessa hyvänä ratkaisuna, mutta myös suurena periaatteellisena kysymyksenä, joka vaatii tarkkaa harkintaa ja laaja-alaista keskustelua, mihin  hankkeen aikana ei katsottu olevan mahdollisuuksia. Yhteisesti kuitenkin sovittiin, että sosiaali- ja terveysministeriöön perustettaisiin hankkeen jälkeen työryhmä asiaa jatkotyöstämään.

Maa- ja metsätalousministeriö on palkannut 1.12.2001 lähtien selvitysmiehen arvioimaan valtion ja kuntien välisen työnjaon kehittämistä elintarvikevalvonnassa.  Selvitysmiehen tulee esittää arvio myös mahdollisten eri organisaatiovaihtoehtojen aiheuttamista, kuntiin ja valtioon sekä elinkeinoelämään mahdollisesti kohdistuvista taloudellisista vaikutuksista. Elintarvike- ja hygienialainsäädäntöä ollaan uudistamassa myös koko Euroopan unionin alueella. Uudistus saattaa sisältää myös valvonnan masullisuuteen liittyviä säännöksiä. Tässä yhteydessä on varsinkin elinkeinoelämän näkökulmasta tärkeää, että koko ympäristöterveydenhuollon lainsäädännön maksuperusteet ovat yhdenmukaiset.

Ympäristöministeriö on valmistellut otsonikerrosta heikentäviä aineita ja eräitä fluori-hiilivetyjä sisältävien laitteiden huoltotoimintaa ja jätehuoltoa suorittavien pätevyysvaa-timuksia koskevan Valtioneuvoston asetuksen. Asetusluonnoksessa esitetään, että lait-teiden tarkastusten valvomiseksi tarkastuksista tulisi tehdä merkintä toiminnanharjoittajan ylläpitämään huolto- ja tarkastuspöytäkirjaan. Edellä mainittua merkintävelvollisuutta esitetään valvottavaksi muun muassa terveydensuojelu- ja hygienialainsäädännön valvonnan yhteydessä. Tämä ympäristöterveydenhuollon uusi valvontavelvoite tulisi myös ottaa huomioon valvonnan maksullisuuden laajentamista arvioitaessa.

Edellä esitetyn johdosta ja ottaen huomioon sen, ettei kunnallisen ympäristöterveyden-huollon voimavarat vieläkään ole riittävät sosiaali- ja terveysministeriö pitää tärkeänä, että ministeriöön perustetaan laaja-alainen ympäristöterveydenhuollon valvonnan mak-sullisuutta pohtiva työryhmä. Työryhmän tehtävänä olisi arvioida ympäristöterveyden-huollon valvonnan maksullisuuden laajentamisen mahdollisuudet sekä tarvittaessa aloittaa säädösehdotusten valmistelu maksullisuuden laajentamisen toteuttamiseksi.

Tavoitteet	
	Kunnallisen ympäristöterveydenhuollon valvonnan maksullisuuden laajentamisen mahdollisuuksien ja vaihtoehtojen selvittäminen.	

Tehtävä	
	Työryhmän tehtävänä on arvioida ympäristöterveydenhuollon valvonnan maksullisuuden laajentamisen mahdollisuudet sekä tarvittaessa aloittaa säädösehdotusten valmistelu maksullisuuden laajentamisen toteuttamiseksi.	

Organisointi	

		Puheenjohtaja Risto Aurola, johtaja, sosiaali- ja terveysministeriö 	
		Jäsenet:	
		Kristiina Pajala, hallitusneuvos, maa- ja metsätalousministeriö 	
		Henkilökohtainen varajäsen Matti Aho, apulaisosastopäällikkö, maa- ja metsätalousministeriö 	
		Mika Seppälä, hallitussihteeri, ympäristöministeriö 	
		Henkilökohtainen varajäsen Oili Rahnasto, hallitussihteeri, ympäristöministeriö 	
		Liisa Rajakangas, ylitarkastaja, kauppa- ja teollisuusministeriö 	
		Henkilökohtainen varajäsen Anne Haikonen, ylitarkastaja, kauppa- ja teollisuusministeriö 	
		Esko Uusi-Rauva, johtaja, Elintarvikevirasto 	
		Henkilökohtainen varajäsen Jorma Hirn, ylijohtaja, Elintarvikevirasto 	
		Merja Vuori, lakimies, sosiaali- ja terveydenhuollon tuotevalvontakeskus 	
		Henkilökohtainen varajäsen Katariina Rautalahti, osastopäällikkö, sosiaali- ja terveydenhuollon tuotevalvontakeskus 	
		Pirkko Varpasuo, johtaja, Kuluttajavirasto 	
		Henkilökohtainen varajäsen Tomi Lounema, tuoteturvallisuuspäällikkö, Kuluttajavirasto 	
		Matti Laiho, erityisasiantuntija, Suomen Kuntaliitto 	
		Henkilökohtainen varajäsen Outi Raitoaho, neuvotteleva lakimies, Suomen Kuntaliitto 	
		Antti Pönkä, ympäristöterveyspäällikkö, Helsingin kaupunki 	
		Henkilökohtainen varajäsen Pertti Forss, ympäristövalvontapäällikkö, Helsingin kaupunki 	
		Ilkka Nieminen, asiamies, Päivittäistavarakauppa ry 	
		Henkilökohtainen varajäsen Eeva Jokela, laboratoriopäällikkö, Päivittäistavarakauppa ry 	
		Merja Söderström, asiamies, Suomen Hotelli- ja Ravintolaliitto 	
		Henkilökohtainen varajäsen Veli-Matti Aittoniemi, asiamies, Suomen Hotelli- ja Ravintolaliitto 	
		Sihteeri Jari Keinänen, ylitarkastaja, sosiaali- ja terveysministeriö 	

Kustannukset ja rahoitus	
	Työryhmä työäskentelee virka-aikana ilman eri korvausta.	

	Peruspalveluministeri	Osmo Soininvaara	

	
	Johtaja	Risto Aurola	

LIITTEET	

JAKELU	
	Päätöksessä mainitut	

TIEDOKSI	
	Kauppa- ja teollisuusministeriö 
Maa- ja metsätalousministeriö
Ympäristöministeriö
Elintarvikevirasto
Kuluttajavirasto
Sosiaali- ja terveydenhuollon tuotevalvontakeskus
Suomen Kuntaliitto
Helsingin kaupunki, Ympäristövalvonta
Helsingin kaupunki, Ympäristöterveysvalvonta
Päivittäistavarakauppa ry.
Suomen Hotelli- ja Ravintolaliitto
Kansliapäällikkö Markku Lehto
Ylijohtaja Kimmo Leppo
Kirjaamo
Viestintäyksikkö
Hankerekisteri