Oikeusministeriö				Dnro 26/2009
PL 25

00023  VALTIONEUVOSTO			25.9.2009	                    1 (48)

Lausuntopyyntönne OM 15/021/2006, OM044:00/2006, 27.5.2009

Esitutkinta-, pakkokeino- ja poliisilakien kokonaisuudistus

Pyydettynä lausuntona Suomen Asianajajaliitto kunnioittavasti esittää seuraavan.

Vireillä oleva kokonaisuudistus on tärkeä ja eduskunnan moneen kertaan toteamalla tavalla välttämätön.

On valitettavaa, ettei toimikunta ehtinyt käsitellä kaikkia tärkeitä asiaan liittyviä kysymyksiä. 

Huolestuttavin puute on asianosaisjulkisuutta koskevat uudet säännökset. Tämän lausunnon lopussa on kootusti Suomen Asianajajaliiton näkemyksiä siitä millaisia asianosaisjulkisuutta koskevia säännöksiä hallituksen esitykseen tulisi sisällyttää.

Yleisiä huomioita

Esitutkinta- ja pakkokeinotoimikunnan asettamispäätöksen mukaan uudistuksen yleiseksi tavoitteeksi on asetettu lukuisten osittaisuudistusten vuoksi vaikeaselkoiseksi muodostuneen lainsäädäntökokonaisuuden selkeyttäminen sekä toimivaltuuksien uudistaminen siten, että toisaalta rikostorjunnan tehokkuusvaatimukset ja toisaalta perus- ja ihmisoikeudet otetaan tasapuolisesti huomioon. Asetetut tavoitteet ovat olleet hyvin kunnianhimoiset, mutta myös erittäin tervetulleet huomioon ottaen esitutkinta-, pakkokeino- ja poliisilakien huomattavat uudistustarpeet ja niiden merkitys oikeusturvan takaajana viranomaisten kohdistaessa esitutkinta ja pakkokeinoja kansalaiseen. 

Toimikunnan mietinnön valmistuttua Suomen Asianajajaliitto toteaa ensinnäkin, että ehdotetut uudistukset ovat suurelta osin onnistuneita ja ne selkeyttävät nykyistä lainsäädäntöä sekä teknisesti että sisällöllisesti. Samalla on kuitenkin todettava, että kaikilta osiltaan asetettuja tavoitteita ei ole saavutettu ja lakien jatkovalmistelu edellyttää useiden kohtien perusteellista uudelleenarvioimista ja myös periaatteellista keskustelua siitä, mihin suuntaan lainsäädäntöämme ollaan kehittämässä. 

Suomen Asianajajaliiton edustajina toimikunnassa olleiden asianajaja Tuija Turpeisen ja Markku Fredmanin eriävässä mielipiteessä on hyvin ansiokkaasti tuotu esille keskeisimmät jatkovalmistelua edellyttävät kysymykset. Suomen Asianajajaliitto viittaa kaikilta osiltaan eriävässä mielipiteessä lausuttuun ja kannattaa siinä esille nostettuja muutos- ja uudistusehdotuksia valmisteltaviin lakeihin. 

Sen lisäksi, että uudistusehdotusten kohteena olevat lait edellyttävät edellä todetuin tavoin jatkovalmistelua, on toimikunnan mietintö nostanut esille myös muun lainsäädännön uudistamistarpeen. Suomen Asianajajaliitto katsoo, että kiireellisin uudistustarve on oikeudenkäymiskaaren 17 luvulla. Kuten asianajaja Turpeisen ja Fredmanin eriävästä mielipiteestäkin ilmenee, on Suomen Asianajajaliitto tehnyt toukokuussa 2008 aloitteen OK 17 luvun uudistamiseksi kokonaisuudessaan. Oikeusministeriön lainvalmisteluosastolla on aloitteen johdosta valmistunut 27.10.2008 päivätty arviomuistio OK 17 luvun säännösten uudistamisesta. Muistiossa katsotaan, ettei ole varmaa vastaavatko säännökset kaikilta osin perus- ja ihmisoikeuksien vaatimuksia. 

Nyt käsillä oleva lainsäädäntöuudistus osoittaa, että OK 17 luvun uudistamistarve on ilmeinen ja mainittu luku on auttamattomasti lainsäädännöllisesti vanhentunut. Räikeimmin lainsäädännön vanhentuminen ilmenee läheisten oikeudesta olla myötävaikuttamatta rikoksen selvittämiseen ja eräissä ammatissa toimivien henkilöiden todistamista koskevista kielloista. Nykyinen oikeudenkäymiskaaren 17 luku ei tunne avoliittoa, rekisteröityä parisuhdetta tai ylipäätänsä nykyaikaisia uusperheitä (vrt. OK 17:20) eikä toisaalta terveydenhuollon ammattilaisista psykologia, terapeuttia tai sairaanhoitajaa (vrt. OK 17:23. 1 momentti 3. kohta). Kuitenkin juuri tässä henkilöpiirissä tulee erittäin usein esiin tilanteita, joissa henkilöiden tosiasiallinen läheisyys on este todistamiselle tai henkilön asema on ammattinsa puolesta sellainen, että hän on saanut siinä hyvinkin luottamuksellista tietoa asiakkaansa olosuhteista ja asioista, joista hänen tulee kieltäytyä todistamasta. 

Suomen Asianajajaliitto katsoo, että oikeudenkäynnissä todistamista koskeva lainsäädäntö tulee saattaa pikimmin vastaamaan modernin yhteiskunnan arvoja ja tarpeita. 

Esitutkintalaki

1 luku. Yleiset säännökset

2 § Esitutkinnassa selvitettävät asiat 

Ehdotetun pykälän mukaan esitutkinnassa selvitetään 1) asian laadun edellyttämällä tavalla epäilty rikos, sen teko-olosuhteet, sillä aiheutettu vahinko ja siitä saatu hyöty, asianosaiset sekä muut syytteestä päättämistä ja rikoksen johdosta määrättävää seuraamusta varten tarvittavat seikat; 2) mahdollisuudet rikoksella saadun omaisuuden palauttamiseksi ja rikoksen johdosta tuomittavan menettämisseuraamuksen tai asianomistajalle tulevan vahingonkorvauksen täytäntöönpanemiseksi; 3) asianomistajan yksityisoikeudellinen vaatimus, jos hän oikeudenkäynnistä rikosasioissa annetun lain 3 luvun 9 §:n nojalla on pyytänyt syyttäjää ajamaan hänen vaatimustaan; ja 4) suostuuko asianomistaja ja aikooko rikoksesta epäilty suostua asian käsittelemiseen käräjäoikeudessa oikeudenkäynnistä rikosasioissa annetun lain 5 a luvussa tarkoitetussa kirjallisessa menettelyssä. 

Suomen Asianajajaliitto kannattaa toimikunnan lisäysehdotuksia. 
	
Esitutkinnan tehokkaan toimittamisen vaatimus puoltaa lisäystä ”asian laadun edellyttämällä tavalla”. Koska esitutkinnassa on pyrittävä selvittämään sekä epäiltyä vastaan että hänen puolestaan puhuvat seikat ja toisaalta esitutkinta on asianomistajan kannalta oikeussuojakeino, on tutkintaan suunnattava riittävästi voimavaroja. 

Ehdotettuun pykälään mukaan lisätään sana ”epäilty” sanan rikos eteen. Esitutkinnan luonteen johdosta epäillyn rikoksen korostaminen puoltaa lisäystä. 

Lisäys ”..ja rikoksen johdosta määrättävää seuraamusta varten tarvittavat seikat” parantaa asianosaisen aseman asianmukaista valvomista ja asianosaisen avustamista oikeudenkäynnissä, koska jo esitutkintamateriaalista ilmenisi sekä rangaistukseen että muihin seuraamuksiin liittyvät seikat, jotka nykykäytännössä ilmenevät usein vasta suullisessa pääkäsittelyssä.

Erityisen tärkeänä koemme sen, että nyt ehdotuksen mukaan tunnustetaan se tosiasia, että esitutkinta suoritetaan myös jutun asianosaisten (eikä ainoastaan syyttäjän ja tuomioistuimen) intressissä. Tämä käy hyvin ilmi siitä, että 2 §:n 2 momentissa todetaan, että esitutkinnassa asia on valmisteltava siten, että syyteharkinta ja asianosaisten etujen valvominen voidaan suorittaa asianmukaisesti.

2 luku. Esitutkintaan osalliset

2 § Tutkinnanjohtaja

Ehdotetun 2 § 1 momentin mukaan esitutkintaa johtaa tutkinnanjohtaja, jona toimii pakkokeinolain 2 luvun 9 §:ssä tarkoitettu pidättämiseen oikeutettu virkamies. Virallinen syyttäjä toimisi tutkinnanjohtajana kuitenkin vain 4 § 1 momentissa tarkoitetuissa tapauksissa. Asian laatuun liittyvästä tai muusta vastaavasta perustellusta syystä saisi tutkinnanjohtajana olla poliisin toimittamassa esitutkinnassa rikosylikonstaapeli tai ylikonstaapeli ja muun viranomaisen toimittamassa esitutkinnassa virkamies, jonka oikeudesta toimia tutkinnanjohtajana laissa säädetään erikseen. 

Tuomioistuinlaitoksen kehittämiskomitea on vuonna 2003 jättämässään mietinnössä esittänyt syyttäjien ja poliisin yhteistyön kehittämisestä mm. seuraavaa:
Rikosoikeudenkäyntimenettelyn uudistamisen yhteydessä 1990-luvulla oli esillä ajatus esitutkinnan johtamisen siirtämisestä poliisilta syyttäjille (Rikosasioiden oikeudenkäyntimenettelyn uudistaminen. Työryhmän mietintö OLJ 1993:1). Hallitus ei kuitenkaan tällaista esittänyt vaan esitutkinnan johtaminen säilytettiin poliisilla. Näin siitä huolimatta, että esitutkinnassa valmistellaan rikosoikeudenkäyntiä, jossa valtion puhevaltaa käyttää syyttäjä. 
Nykyistä rikosprosessia ja sen pääkäsittelyn turvaamista edesauttaisi, jos syyttäjät saisivat hoitaakseen osan nykyisistä tutkinnanjohtajien tehtävistä. Syyttäjät voisivat esimerkiksi päättää laajoissa ja vaikeissa jutuissa tutkinnan lopettamisesta, tutkinnan laajuudesta, vangitsemisvaatimuksista ja muiden tuomioistuinten myötävaikutusta edellyttävien pakkokeinojen hakemisesta. Myös uusien ns. epäkonventionaalisten tutkintakeinojen (esimerkiksi valeostot ja peitetoiminta) käytössä syyttäjän tulisi olla selkeässä vastuuasemassa.

Komitean kannanotto
Komitea katsoo, että syyttäjien ja poliisin yhteistyötä on tehostettava. Nykyisen rikosprosessin ja sen pääkäsittelyn kannalta olisi myönteistä, jos syyttäjät saisivat hoitaakseen osan nykyisistä tutkinnanjohtajien tehtävistä. Syyttäjät voisivat esimerkiksi laajoissa ja vaikeissa jutuissa päättää tutkinnan lopettamisesta, tutkinnan laajuudesta, vangitsemisvaatimuksista ja muiden pakkokeinojen hakemisesta ja ajamisesta tuomioistuimessa. Myös loppulausuntomenettelyä rikosasioissa tulisi kehittää palvelemaan nykyistä paremmin pääkäsittelyä. 

Suomen Asianajajaliitto haluaa vielä erikseen nostaa esille Turpeisen ja Fredmanin eriävässä mielipiteessä esille nostetun kysymyksen syyttäjän asemasta tutkinnanjohtajana. Kuten eriävästä mielipiteestä ilmenee, toimikunnan kuulemista asiantuntijoista kaksi (Frände ja Niemi) ovat todenneet, että yksi syy Suomessa ongelmaksi tulleisiin liian pitkiin rikosoikeudenkäynteihin voi olla se, ettei syyttäjä johda esitutkintaa. Käytännön asianajajatyössä tämä asiantuntijoiden huomio on ollut mahdollista useaan otteeseen todeta paikkaansa pitäväksi.

Suomessa oikeudenkäyntien huomattavimpana oikeusturvaongelmana on ollut jo pitkään liian pitkäksi venyneet oikeudenkäynnit, joista Suomi on saanut useita Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen langettavia ratkaisuja. Mikäli rikosoikeudenkäyntien kestoa on mahdollista lyhentää siirtymällä syyttäjävetoiseen tutkinnanjohtajuuteen, kannattaa Suomen Asianajajaliitto tämän uudistusehdotuksen nostamista esille mietinnön lausuntokierroksella ja sitä seuraavassa jatkovalmistelussa. Samalla Suomen Asianajajaliitto pitää perusteltuna käydä keskustelua ylipäätänsä syyttäjälaitoksen resurssien riittävyydestä. Mikäli rikosprosessi tulee kehittymään siihen maailmanlaajuisesti noudatettuun menettelyyn, jossa syyttäjät ovat rikosasian tutkinnanjohtajia tai syyttäjille ylipäätänsä annetaan yhä enemmän tutkinnanjohtajan tehtäviä, edellyttää tämä muuttuva tilanne syyttäjälaitoksen resurssien lisäämistä siten, että muuttuvasta tilanteesta on mahdollisuus selvitä. Tämä resurssien lisäys parantaa rikosasian asianosaisen oikeusturvaa niin nopeutuneen rikosprosessin kuin laadukkaamman syyttäjätoiminnankin johdosta.

5 § Esitutkinnan asianosaiset

Suomen Asianajajaliitto kannattaa esitutkinnan asianosaisten määrittämistä esitutkintalaissa. 

Kuten toimikunnan ehdotuksesta ilmenee, laki perustaa lukuisia oikeuksia ja velvollisuuksia asianosaisille. Osin asianosaisen oikeudet ja velvollisuudet on määritetty toimikunnan ehdotuksessa vajavaisesti esimerkiksi rikoksesta epäillyn ja asianomistajan oikeus saada käyttöönsä esitutkintapöytäkirja, rikoksesta epäillyn ja asianomistajan oikeus saada tietoonsa ja käyttöönsä esitutkinnassa kertynyt siinä oikeudenkäynnissä relevantti tieto ja aineisto, jota esitutkinnassa valmistellaan. Näitä seikkoja käsitellään kunkin säännösehdotuksen kohdalla erikseen.

4 luku. Esitutkintaperiaatteet ja esitutkintaan osallistuvien henkilöiden oikeudet 

Toimikunnan mietinnön yhtenä keskeisenä tavoitteena on ollut rikostorjunnan tehokkuusvaatimuksen ja perus- ja ihmisoikeuksien tasapuolinen huomioon ottaminen. Rikoksesta epäillyn kannalta huomattavimmat uudistukset sisältyvät esitutkintalain 4 lukuun, jossa on säädetty esitutkintaperiaatteista ja esitutkintaan osallistuvien henkilöiden oikeuksista. Suomen Asianajajaliitto pitää kannatettavana esitutkintaan osallistuvien henkilöiden oikeuksien tarkkaa kirjaamista lainsäädäntöön. 

Ehdotetussa esitutkintalain 4 luvussa on myönteisellä tavalla nostettu esille rikoksesta epäillyn oikeus käyttää avustajaa esitutkinnassa (esitutkintalain 4 luku 10 §). Vastaavasti esitutkintalain 7 luvun 10 §:ssä on säädetty, että rikoksesta epäillylle on ennen kuulustelua muun ohella ilmoitettava oikeudesta käyttää avustajaa esitutkinnasta ja siitä, milloin hänelle voidaan määrätä puolustaja. Ehdotetut uudistukset parantavat epäillyn oikeusturvaa nykyiseen tilanteeseen nähden, mutta ne eivät ole vieläkään sellaisia, että ne tosiasiassa kaikissa tapauksissa varmistaisivat rikoksesta epäillylle oikeuden saada tieto riittävän ajoissa. 

Ehdotuksessa poliisin tekemälle kirjalliselle ilmoitukselle mahdollisuudesta käyttää avustajaa on asetettu kolme eri ajankohtaa eli se on tehtävä kiinniottamisen, pidättämisen tai vangitsemisen yhteydessä. Lainkohdan sanamuodon perusteella poliisi voi itse valita jonkin edellä mainituista kolmesta ajankohdasta, jolloin ilmoitus on tehtävä. Mikäli poliisi ilmoittaa avustajan käyttämisen mahdollisuudesta vasta vangitsemisen yhteydessä, tarkoittaa se sitä, että rikoksesta epäilty on ollut säännönmukaisesti vapautensa menettäneenä jo useita vuorokausia ennen kuin hänelle tämä ilmoitus tehdään. Epäillyn oikeusturvan ja lakiuudistuksen tavoitteiden kannalta kuvattu tilanne on kestämätön. 

1 § Tasapuolisuusperiaate 

Ehdotetun pykälän mukaan esitutkinnassa on selvitettävä ja otettava huomioon sekä rikoksesta epäiltyä vastaan että hänen puolestaan vaikuttavat seikat ja todisteet. 

Pykälä vastaa voimassa olevan esitutkintalain 7 §:n 1 momenttia. 

Mietinnössä todetaan se tosiasia, että joskus vain rikoksesta epäillyllä on tiedossaan seikka tai todiste, joka voi tukea hänen syyttömyyttään. Toisaalta säännöksen alkuperäisissä perusteluissa todetaan (HE 14/1985 vp), että kysymyksessä on periaate, joka liittyy pyrkimykseen aineellisen totuuden selvittämiseen tutkittavassa asiassa. 

Suomen Asianajajaliitto nostaa esille kysymyksen siitä, että millä edellytyksillä henkilö voidaan asettaa esitutkinnassa rikoksesta epäillyksi. Tätä ei ole ehdotuksessa käsitelty.

3 § Oikeus olla myötävaikuttamatta rikoksen selvittämiseen 

Ehdotetun pykälän mukaan rikoksesta epäillyllä on oikeus olla myötävaikuttamatta sen rikoksen selvittämiseen, josta häntä epäillään. 

Suomen Asianajajaliitto kannattaa toimikunnan esittämää periaatteen sisällyttämistä esitutkintalakiin. 

Pykälässä tuodaan esille ns. itsekriminointikielto, joka on kansainvälisesti tunnustettu periaate. Periaate ilmenee kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia koskevan kansainvälisen yleissopimuksen 14 artiklasta ja sen katsotaan kuuluvan myös EIS:n edellyttämään oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin. Periaatteen sisältönä on se, että rikoksesta epäillyn ei tarvitse esitutkinnassa lausua mitään ja että hänellä ei ole totuudessa pysymisvelvollisuutta. 

Suomen Asianajajaliitto haluaa tuoda esille ongelman niissä tilanteissa, joissa henkilö haluaa käyttää oikeuttaan olla vastaamatta kysymyksiin tai muutoin myötävaikuttamaan asian tutkintaan. Epäilty joutuu kuitenkin säännönmukaisesti istumaan kuulusteluissa useina päivinä ja vastaamaan yhä uudelleen ja uudelleen samoihin kysymyksiin. Tämä voidaan nähdä myös painostuksena luopua vaitiolo-oikeudestaan. 

Suomen Asianajajaliitto esittää, että lakiin otettaisiin säännös siitä, ettei esitutkinnassa saa painostaa epäiltyä luopumaan laillisista oikeuksistaan, kuten oikeudesta olla myötävaikuttamatta itseään kohdistuvan rikosepäilyn selvittämiseen.   

Ehdotamme uutta 4 luvun 15 §:ää seuraavasti:

15 §

Painostuskielto

Esitutkintaviranomainen ei saa painostaa asianosaista luopumaan hänelle lain mukaan kuuluvista oikeuksista.

10 § Oikeus käyttää avustajaa esitutkinnassa

Ehdotetun pykälän 1 momentissa säädetään, että asianosaisella on oikeus käyttää valitsemaansa avustajaa esitutkinnassa. Tätä on syytä korostaa, koska omien ja Eurooppalaisen kidutuksen vastaisen komitean CPT:n havaintojen mukaan oikeuden toteutumisessa on ollut puutteita.

Suomen Asianajajaliitto ehdottaa, että lain jatkovalmistelussa esitutkintalain 4 luvun 10 §:ää muutetaan siten, että rikoksesta epäillylle on ilmoitettava oikeudesta avustajaan välittömästi jo kiinniottamisen ja pidättämisen jälkeen, jolloin rikoksesta epäillyn oikeus käyttää avustajaa toteutuu lain tarkoittamilla tavoin silloin kuin hän sitä haluaa.

Ehdotamme, että säännös korjataan kuulumaan seuraavasti

     Asianosaisella on oikeus käyttää valitsemaansa avustajaa esitutkinnassa. Asianosaiselle on ennen hänen kuulemistaan kirjallisesti ilmoitettava mainitusta oikeudesta, jollei asia ole suppeassa esitutkinnassa käsiteltävä. Rikoksesta epäillylle oikeudesta on kirjallisesti ilmoitettava viipymättä vapaudenmenetyksen [poist.] tapahduttua.

Edelleen Suomen Asianajajaliitto katsoo, että samalla esitutkintalakiin tulee lisätä säännökset siitä, miten 4 luvun 10 §:n mukaisesta oikeudesta ilmoittaminen tulee dokumentoida esitutkintapöytäkirjaan. Suomen Asianajajaliitto esittää, että esitutkintapöytäkirjaan tehdään erillinen kirjaus edellä mainitun oikeuden ilmoittamisesta epäillylle kelloajan tarkkuudella. Vain tällä tavoin on mahdollista luotettavasti jälkikäteen kontrolloida se, milloin oikeudesta käyttää avustajaa on informoitu. 

Edelleen jatkovalmistelussa tulee kiinnittää huomiota siihen, että, epäillyn tiedossa olevalle avustajalle ilmoitetaan asiakkaan kiinniottamisesta ja pidättämisestä. Tämä osaltaan turvaa esitutkintalain 4 luvun 10 §:ssä säädetyn oikeuden toteutumisen. Luontevasti tämä epäillyn oikeusturvaa vahventava lisäys on säädettävissä esitutkintalain 4 luvun 11 §:ään, jossa on jo nyt säädetty epäillyn yhteydenpidosta avustajaansa. Myös tästä avustajalle tehtävästä ilmoituksesta tulee tehdä kirjaus esitutkintapöytäkirjaan, kuten edellä on todettu epäillylle tehtävän ilmoituksen osalta. 

11 § Epäillyn yhteydenpito avustajaan 

Ehdotetun pykälän 1 momentin mukaan rikoksesta epäiltynä kiinniotetulla, pidätetyllä tai vangitulla on oikeus pitää yhteyttä avustajaansa tapaamalla, kirjeitse ja puhelimitse siten kuin tutkintavankeuslaissa (768/2005) ja poliisin säilyttämien henkilöiden kohtelusta annetussa laissa (841/2006) tarkemmin säädetään. 

Pykälän 1 momentti lähtee rikoksesta epäillyn näkökulmasta, samoin kuin voimassa oleva lakikin. Voimassa olevan lain mukaan rikoksesta epäillyllä, joka on otettu kiinni, pidätetty tai vangittu, on oikeus pitää yhteyttä avustajaansa tapaamalla, kirjeitse ja puhelimitse siten kuin tutkintavankeuslaissa (768/2005) ja poliisin säilyttämien henkilöiden kohtelusta annetussa laissa (841/2006) tarkemmin säädetään. 

ROL 2 luku 7 §:n mukaan puolustajan ja asianomistajan oikeudenkäyntiavustajan tulee niin pian kuin mahdollista neuvotella päämiehensä kanssa ja ryhtyä valmistelemaan hänen avustamistaan sekä ryhtyä sellaisiin toimenpiteisiin, joita tämän oikeuksien valvominen vaatii. 

Suomen Asianajajaliitto ei pidä kannatettavana, että esitutkintalaissa todetaan ainoastaan rikoksesta epäillyllä olevan oikeus pitää yhteyttä avustajaansa. Epäillyn ja vapautensa menettäneen avustajan työn asianmukainen hoitaminen edellyttää mahdollisuutta yhteydenpitoon myös avustajan aloitteesta hänen katsoessaan sen tarpeelliseksi. Tuomioistuimen määräämä puolustaja tai oikeudenkäyntiavustaja ei voi hoitaa hänelle laissa säädettyjä tehtäviä, mikäli häneltä päämiehen ymmärtämättömyyden johdosta evätään yhteydenpito. 

Suomen Asianajajaliitto esittää, että pykälä muutetaan kuulumaan seuraavasti:

Rikoksesta epäillyllä kiinniotetulla, pidätetyllä tai vangitulla ja hänen avustajallaan tai puolustajallaan on oikeus pitää yhteyttä toisiinsa tapaamalla, kirjeitse ja puhelimitse siten kuin tutkintavankeuslaissa (768/2005) ja poliisin säilyttämien henkilöiden kohtelusta annetussa laissa (841/2006) tarkemmin säädetään. 
Esitutkintaviranomaisen on huolehdittava siitä, että epäillyn ja hänen avustajansa yhteydenpidon luottamuksellisuus turvataan. 
 
Koska mietinnössä on ehdotuksia myös tutkintavankeuslain muuttamiseksi, esitämme, että avustajan oikeus pitää yhteyttä päämieheensä kirjataan myös tässä yhteydessä tutkintavankeuslakiin ja lakiin poliisin säilyttämien henkilöiden kohtelusta.

12 § Kieli

Toimikunta ei ole ottanut huomioon Suomen, Islannin, Norjan, Ruotsin ja Tanskan välillä tehtyä sopimusta Pohjoismaisten kansalaisten oikeudesta käyttää omaa kieltään muussa pohjoismaassa (SK: 11/1987). Sopimus koskee muun muassa tuomioistuimia ja poliisiviranomaisia. Sopimus on tullut Suomessa voimaan asetuksella 25.11.1987 (SK: 40/1987). Suomi on sopimuksen 2 artiklassa sitoutunut vaikuttamaan siihen, että sopimusvaltion kansalainen tarvittaessa voi käyttää omaa kieltään asioidessaan sopimusvaltion viranomaisissa. Sopimusvaltion kansalaisen pitäisi saada tarvittava tulkitsemis- ja kääntämisapu, mikäli mahdollista. Toimikunta ei esitä mitään säännöksiä asiakirjojen kääntämisestä. Pohjoismaista kielisopimusta lienee kuitenkin tulkittava niin, että esimerkiksi Islannin kansalaisella on oikeus omakieliseen tulkkiin ja tarvittaessa myös kääntämisapuun. Jatkovalmistelussa tulisi miettiä em. sopimuksen vaatimuksia. 

14 § Asianosaisjulkisuus esitutkinnassa

Suomen Asianajajaliitto tähdentää, että asianosaisjulkisuus esitutkinnassa on oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin edellytys. Esitutkinnassa valmistellaan asia siten, että sen perusteella asianmukainen syyteharkinta ja mahdollinen rikosoikeudenkäynti on mahdollista toteuttaa. Rikosoikeudenkäynnissä ratkaistaan rikoksesta epäillyn syyllisyys syytteen mukaiseen tekoon. Oikeudenmukainen oikeudenkäynti ei ole mahdollinen, ellei rikoksesta epäillyn oikeutta saada tietoonsa ja käyttöönsä kaikki puolustukselleen relevantti aineisto ole varmistettu lainsäädännöllä ja käytännössä myös toteutettu. Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artikla edellyttää oikeudenkäyntimenettelyn olevan kontradiktorista myös menettelykysymyksissä ja osapuolia kohdeltavan tasa-arvoisesti. Esitutkinta- ja syyttäjäviranomaisen on tuotava rikoksesta epäillylle ja syytetylle tietoon kaikki relevantti näyttö, myös hänelle myönteinen. Suomen Asianajajaliitto viittaa tältä osin myös asianajaja Markku Fredmanin ja Tuija Turpeisen eriävässä mielipiteessä asiasta lausuttuun. 

Toimikunnan ehdotus asianosaisjulkisuutta koskevaksi yleissäännökseksi ei vastaa täsmällisesti sitä, mitä toimikunta katsoo siltä osin haluttavan säätää, ks. yksityiskohtaiset perustelut s.324. Toimikunnan ehdotuksen lähtökohtana on perusteluista ymmärrettynä se, että asianosaisella on lähtökohtaisesti oikeus saada tieto esitutkinnassa ilmi tulleista seikoista. Suomen Asianajajaliitto kannattaa tätä pääperiaatetta ja ehdottaa, että tätä oikeutta vahvennetaan siten, että se muodostaisi ensimmäisen momentin säännöksessä. Tämän pääperiaatteen jälkeisissä momenteissa säädettäisiin pääperiaatetta koskevista poikkeuksista. 

Toimikunnan ehdottama poikkeus tähän pääsääntöön koskee sitä, että tiedonsaanti haittaisi rikoksen selvittämistä. Tältä osin perusteluissa toimikunta nimenomaisesti lausuu, että rajoitus ulottuu käytännössä aikaan ennen esitutkinnan lopettamista eli käytännössä haitta rikoksen selvittämiselle rajoittuu esitutkinnan toimittamisaikaan. Suomen Asianajajaliitto katsoo, että tämän rajoituksen tulisi nimenomaisesti ilmetä säännöksen sanamuodosta.
 
Tiedonsaannin estäminen sillä perusteella, että se haittaa rikoksen selvittämistä, ei kuitenkaan saa vaikeuttaa puolustuksen järjestämistä pakkokeinoasiaa käsiteltäessä, mitä koskeva määräys tulisi myös ilmetä laista. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on lukuisissa ratkaisuissaan todennut, että myös vangitsemisasian käsittelyssä on puolustukselle taattava pääsy todisteisiin, joilla on merkitys vangitsemisen edellytyksiä riitautettaessa, kuten asianajaja Fredmanin ja Turpeisen eriävässä mielipiteessä (s.6) on todettu.

Lisäksi asianosaisella tulee olla oikeus muutoksenhakuun, jos hänen tiedonsaantipyyntöönsä ei ole suostuttu. Valitus tulisi käsitellä kiireellisenä, jotta muutoksenhaku ei pitkitä tarpeettomasti esitutkintaa tai rikosoikeudenkäyntiä. 
 
Suomen Asianajajaliitto ehdottaa esitutkintalain 4 luvun 14 § kuuluvaksi seuraavasti:

Asianosaisella on oikeus saada tieto esitutkinnassa ilmi tulleista seikoista.

Esitutkintaviranomainen voi rajoittaa asianosaisen tiedonsaantioikeutta esitutkinnan aikana, jos siitä on haittaa rikoksen selvittämiselle. Sen lisäksi mitä viranomaisten toiminnan julkisuudesta annetussa laissa (621/1999) säädetään asianosaisen oikeudesta asiakirjoihin, esitutkinnan asianosaisella on oikeus saada tieto esitutkintaan johtaneista ja esitutkinnassa ilmi tulleista seikoista sekä siinä kertyneistä asiakirjoista niin pian kun siitä ei ole haittaa rikoksen selvittämiselle.

Muista kuin salaisista pakkokeinoista päätettäessä on pakkokeinon kohteelle annettava tiedoksi seikat, jotka ovat tarpeen puolustuksen järjestämiseksi pakkokeinoasiassa.

Asianosaisella, jonka tiedonsaantipyyntöön ei ole suostuttu, on oikeus hakea muutosta tämän pykälän perusteella tehtyyn päätökseen, Viranomaisen päätöksestä, valituksesta ja sen käsittelystä on soveltuvin osin voimassa mitä viranomaisten toiminnan julkisuudesta annetussa laissa päätöksestä ja muutoksenhausta säädetään.

Valitus on käsiteltävä kiireellisenä.

Suomen Asianajajaliiton ehdotus vastaa sitä, mitä asianajaja Markku Fredmanin ja Tuija Turpeisen eriävässä mielipiteessä on yksityiskohtaisesti esitetty ja ehdotettu kuitenkin siten muutettuna, että asianosaisen tiedonsaantioikeuden tärkeys on nostettu omaksi momentikseen sen tärkeyden vuoksi. 

Tämän lausunnon lopussa on erillinen jakso, jossa käsitellään kootusti asianosaisjulkisuuteen liittyviä kysymyksiä, myös siltä osin kun toimikunta ei ole niitä ehtinyt käsitellä.

5 luku Esitutkintaviranomaisen ja syyttäjän esitutkintayhteistyö

2 § Syyttäjän toimivaltuudet esitutkinnassa

Kuten tässä lausunnossa ETL 2 luvun 2 §:n alla lausutusta on todettavissa, kannattaa Suomen Asianajajaliitto enemmän syyttäjävetoiseen tutkinnanjohtajuuteen siirtymistä. Siihen nähden, että ehdotettu esitutkintalain uudistaminen lähtee yhä siitä, että tutkinnanjohtajana toimii pakkokeinolain 2 luvun 9 §:ssä tarkoitettu pidättämiseen oikeutettu virkamies, tulee syyttäjän toimivaltuuksia esitutkinnassa lisäämällä kuitenkin laajentaa syyttäjän mahdollisuutta vaikuttaa esitutkinnan kulkuun. 

Suomen Asianajajaliitto esittää, että lain jatkovalmistelussa otetaan huomioon tuomioistuinlaitoksen kehittämiskomitean vuonna 2003 jätetyssä mietinnössä esitetty kannanotto syyttäjien ja poliisin yhteistyön kehittämisestä. 

Komitean kannanotto
Komitea katsoo, että syyttäjien ja poliisin yhteistyötä on tehostettava. Nykyisen rikosprosessin ja sen pääkäsittelyn kannalta olisi myönteistä, jos syyttäjät saisivat hoitaakseen osan nykyisistä tutkinnanjohtajien tehtävistä. Syyttäjät voisivat esimerkiksi laajoissa ja vaikeissa jutuissa päättää tutkinnan lopettamisesta, tutkinnan laajuudesta, vangitsemisvaatimuksista ja muiden pakkokeinojen hakemisesta ja ajamisesta tuomioistuimessa. Myös loppulausuntomenettelyä rikosasioissa tulisi kehittää palvelemaan nykyistä paremmin pääkäsittelyä. 
(Rikosasioiden oikeudenkäyntimenettelyn uudistaminen. Työryhmän mietintö OLJ 1993:1)

6 luku Läsnäolo esitutkinnassa

5 § Läsnäolon kesto

Suomen Asianajajaliitto pitää erittäin tärkeänä, että rikosasian asianosaisen läsnäolon kestosta säädetään yksityiskohtaisen tarkasti.

Lain jatkovalmistelussa tulee vielä kiinnittää huomiota siihen, mihin kelloaikaan läsnäoloon voidaan velvoittaa. Kohtuullisena ei ainakaan voida pitää sitä, että muu kuin rikoksesta epäilty olisi velvollinen olemaan läsnä esitutkinnassa klo 22.00 – 06.00 välisenä aikana tai että alle 15-vuotiaana tehdystä rikollisesta teosta epäilty joutuisi olemaan läsnä esitutkinnassa muuten kuin erityisen poikkeuksellisista syistä klo 22.00 jälkeen.  

7 luku Kuulustelut

1 § Kuulusteltavan läsnäolo

Ehdotetun 1 §:n 3 momentissa on säädetty, että asianosaiselta ja todistajalta on otettava vastaan heidän tarjoamansa kuulustelukertomusta täydentävät kirjalliset selvitykset. Suomen Asianajajaliitto esittää tähän momenttiin seuraavaa lisäystä.

Mikäli tarjottua lisäystä ei liitetä esitutkintapöytäkirjaan, siitä tehdään joka tapauksessa merkintä esitutkintapöytäkirjan merkintälehdelle.

Lisäys on tarpeellinen, jotta kaikki tutkittavaan asiaan osalliset saavat tiedon tarjotun aineiston olemassaolosta ja voivat tarvittaessa pyytää sitä halutessaan käyttöönsä.

2 § Asianomistajan kuulustelemisrajoitukset

Suomen Asianajajaliitto kannattaa esitystä asianomistajan kuulemisen rajoituksista lain 7 luvun 2 §:ssä. Näin voidaan säästää asianomistajien vaivaa ja poliisin resursseja asioissa, joissa asianomistajien lukumäärä on suuri. 

8 § Todistajan ilmaisuvelvollisuus ja kieltäytyminen todistamasta

Tämän lausunnon aluksi on esitetty Suomen Asianajajaliiton näkemys, jonka mukaan oikeudenkäymiskaaren 17 luvun säännökset ovat vanhentuneet. Kuten lausunnon aluksi on todettu, emme katso mahdolliseksi säätää enää uutta lainsäädäntöä, jossa viitataan täysin vanhentuneisiin oikeudenkäymiskaaren säännöksiin.

Lähdesuoja

Julkisuudessa on herättänyt huomiota toimikunnan esitys toimittajan lähdesuojan murtamiseksi. Lähdesuoja on keskeinen osa sananvapauden toteutumisessa. Toimikunta esittää hyvin kevyin perustein lähdesuojan murtamismahdollisuuden aikaistamista jo esitutkintavaiheeseen. Mitään kansainvälistä vertailua lähdesuojasta toimikunta ei ole suorittanut. Toimikunnan olisi kannattanut tutustua esimerkiksi Ruotsin lainsäädäntöön, jossa toimittajan lähdesuoja on vahvempi kuin Suomessa. 

Ruotsissa käsityksemme mukaan lähdesuoja voidaan murtaa jo esitutkintavaiheessa, mutta vain siten, että toimittaja voidaan tuomioistuimen päätöksellä velvoittaa kertomaan siitä, onko tietynlaisesta vakavasta rikoksesta todennäköisin syin epäilty nimetty henkilö ollut toimittajan lähteenä. Murtaminen ei voi olla siis keino löytää juttuun epäilty henkilö. Jos toimittaja sitten siihen velvoitettuna ilmoittaa, ettei jutussa epäiltynä oleva henkilö ole hänen lähteensä, hänen ei tarvitse kertoa kuka todellinen lähde on.

Suomessa lähdesuojaa on kehitetty 1960-luvulta asti, kunnes 13.6.2003 säädettiin laki sananvapauden käyttämisestä joukkoviestinnässä, jonka 4 luvun 16 § takaa yksiselitteisesti ohjelmatoiminnanharjoittajalle oikeuden lähdesuojaan. Tähän asti tuo suoja on ollut murrettavissa oikeudenkäynnissä, joka siis tarkoittaa, että syyttäjän tulee löytää syytteen tueksi todennäköiset syyt jostain muualta kuin vaatimalla toimittajaa kertomaan lähteensä. Toimikunnan ehdotus tarkoittaa, että syyte voitaisiin jatkossa nostaa niillä todennäköisillä syillä, jotka saadaan pakottamalla toimittaja kertomaan lähteensä jo ennen syytteen nostamista.

Suomen Asianajajaliitto ei kannata esitystä lähdesuojan murtamiseksi esitutkinnassa. Mikäli ehdotus hyväksyttäisiin, on todennäköistä, että tuomioistuimet tulisivat hyväksymään yleisesti poliisin asiaa koskevat hakemukset. On jo nykyisellään erittäin harvinaista, että tuomioistuin hylkää poliisin pakkokeinohakemuksen ja käräjäoikeuksia on arvosteltu siitä, etteivät ne vaadi riittävää selvitystä pakkokeinon käytön perusteista (ks. esim. KKO 2009:54). 

Toimikunta toteaa, että on valtion velvollisuus turvata se, että salassapitorikosten tutkinta on tehokasta. Esityksen taustalla on ilmeisesti tohtori Alpo Rusin rikostutkinnan, sinällään erittäin valitettava tietovuoto. Lakia ei kuitenkaan pitäisi muuttaa yhden yksittäistapauksen perusteella. 

Mikäli esitys johtaisi lain muutokseen, on syytä kiinnittää huomiota toimittajan oikeusturvaan. Esitetyn lain 7 luvun 9 §:ssä ei ole mitään mainintaa toimittajan valitusoikeudesta. Onko siis niin, että toimittajan lähdesuoja voitaisiin murtaa jo käräjäoikeudessa ilman valitusoikeutta? Säädösesitys vaikuttaa olevan ristiriidassa perustuslain 21 §:ssä turvatun valitusoikeuden kanssa. Toimikunnan asianajajajäsenet Tuija Turpeinen ja Markku Fredman ovat eriävän mielipiteensä s. 17 kiinnittäneet huomiota siihen,  ettei esitutkintalaissa säädetä mitään muutoksenhausta. Suomen Asianajajaliitto tukee Tuija Turpeisen ja Markku Fredmanin ehdotusta siitä, että esitutkintalakiin tulee säätää oma pykälänsä muutoksenhausta ja sen rajoituksista. Lähdesuojan murtamisen osalta muutoksenhausta olisi säädettävä siten, että toimittaja voitaisiin velvoittaa kertomaan lähteensä vasta kun lähdesuojan murtamista koskeva päätös saa lainvoiman.
10 § Ennen kuulustelua tehtävät ilmoitukset

Pidämme erittäin tervetulleena tarkempaa sääntelyä siitä miten rikoksesta epäillylle on ilmaistava se teko, josta häntä epäillään. Nykykäytäntö kaipaa muutosta.

Jäljempänä on esitetty Asianajajaliiton näkemys esitutkintapöytäkirjan toimittamisesta asianosaisille. Siellä esitetyillä perusteilla esitämme, että kuulustelun yhteydessä tehtäviin ilmoituksiin tehdään seuraava lisäys 4 momentiksi:

                                                         10 §

                               Ennen kuulustelua tehtävät ilmoitukset
_ _ _
	Asianosaiselle on lisäksi ilmoitettava, että hänellä on oikeus saada ilmaiseksi jäljennös esitutkintapöytäkirjasta sen valmistuttua ja annettava ohjeet jäljennöksen saamiseksi.

8 luku Ryhmätunnistus

Suomen Asianajajaliitto on pettynyt toimikunnan esitykseen ryhmätunnistuksesta. Sitä ei edelleenkään esitetä pakolliseksi minkään rikostutkinnan yhteydessä. Ryhmätunnistus on tullut Suomessa mahdolliseksi jo vuonna 2003, mutta Suomen Asianajajaliiton tiedossa ei ole, että sitä olisi jossakin käytetty. Suomen Asianajajaliitto yhtyy edellä mainittuun Tuija Turpeisen ja Markku Fredmanin eriävään mielipiteeseen, jossa ryhmätunnistusta esitetään pakolliseksi aina, jos tutkittavana olevasta rikoksesta voidaan tuomita enemmän kuin neljä vuotta vankeutta. Suomen Asianajajaliitto korostaa, että mahdollisimman luotettava tunnistus on kaikkien rikosprosessin asianosaisten etu. Ottaen huomioon ryhmätunnistuksen vaatimat käytännön järjestelyt ja poliisin resurssit, sen käyttö on perusteltua vain vakavien rikosten tutkinnassa. 

9 luku Esitutkinta-aineisto

1 § Esitutkintatoimenpiteistä laadittava pöytäkirja

Ehdotetun 1 §:n 1 momentin mukaan esitutkintatoimenpiteistä olisi laadittava pöytäkirja tai tehtävä merkintä muuhun asiakirjaan, jollei laissa erikseen säädetä. Jää epäselväksi ja säätelyä vaille, mikä tai mitkä muut asiakirjat kuin esitutkintapöytäkirja voivat olla sellaisia, joihin esitutkintatoimenpiteistä voitaisiin tehdä merkintä. Tämä ei ole hyvä tilanne. Siksi tulisi momentista poistaa mahdollisuus merkinnän tekemiseen muihin asiakirjoihin. Jäljelle jäävä mahdollisuus merkinnän tekemisestä muuhun asiakirjaan kuin esitutkintapöytäkirjaan supistuisi vain tilanteisiin, joissa laki sen erikseen sallisi. Lisäksi on syytä huomioida, että toimikunnan ehdottama 1 momentti on jossakin määrin ristiriidassa ehdotetun 6 §:n kanssa, jossa siinäkin säädetään esitutkintatoimenpiteiden kirjaamisesta esitutkintapöytäkirjaan. Jotta kirjaamisen tekemisen tarpeellisuus tai laajuus ei olisi eri lainkohdissa eri kriteerien säätelemä, tulisi uuteen 1 §:ään tehdä 6 §:ään kohdistuva viittaus, jolloin kirjaamisen tarpeellisuus määrittyisi vain viimeksi mainitun normin mukaan. Suomen Asianajajaliitto esittääkin esitutkintalain 9 luvun 1 §:n 1 momenttia muutettavaksi kuulumaan seuraavasti:

Esitutkintatoimenpiteistä on 6 §:n mukaisessa laajuudessa laadittava pöytäkirja tai niistä on tehtävä merkintä esitutkintapöytäkirjaan, jollei laissa erikseen muuta säädetä. 

2 § Kuulustelupöytäkirjan tarkastaminen ja korjaaminen

Suomen Asianajajaliitto huomauttaa, että ETL 9 luvussa ja erityisesti sen 2 §:ssä ei ole erikseen otettu kantaa kuulustelun aikana kuulusteluun tehtyihin merkintöihin, jotka koskevat kuulustelutilanteessa tapahtuneita seikkoja, kuten taukoja, avustajan paikalle saapumista tai vaikkapa kuulustelun allekirjoittamisesta kieltäytymistä. 

Kuulusteltavan oikeusturvan kannalta on tärkeää, että kuulustellulla on oikeus saada kuulustelupöytäkirjaan merkintä myös hänen kannaltaan merkityksellisistä kuulustelutilanteen yksityiskohdista. Tällaisia kuulusteltavan kannalta merkityksellisiä asioita ovat esimerkiksi häneen kuulustelijan kohdistama asiaton kielenkäyttö, kykenemättömyys keskittyä kuulusteluun omasta perheestään kokemansa huolen takia tai muu vastaava asia.

Rikosasioita hoitavien asianajajien (kuten myös syyttäjien ja käräjätuomareiden) tiedossa on, että kuulustelupöytäkirjaan tehdyillä merkinnöillä on erittäin suuri merkitys rikosasian pääkäsittelyssä arvioitaessa erityisesti epäillyn antaman kertomuksen luotettavuutta. Tällöin myös kuulusteluolosuhteita koskevat merkinnät ovat erittäin merkityksellisiä arvioitaessa kuulusteluolosuhteita ja annetun kertomuksen merkitystä. 

3 § Kuulustelutilaisuuden tallentaminen ääni- ja kuvatallenteeseen

Toimikunnan ehdotuksen mukaan kuulustelun tallentaminen ääni- ja kuvatallenteeseen tulisi tehdä eräissä tapauksissa poliisin velvollisuudeksi sellaisissa tilanteissa, joissa tallentamiseen ei voimassaolevan lainsäädännön mukaan ole velvollisuutta. Tallentamisvelvollisuuden laajentaminen säästää poliisin resursseja tallentamisen vähentäessä tarvetta kuulustelutodistajan käyttöön. Lisäksi tallentamisen laajempi käyttöönottaminen edistää asiaosaisten oikeusturvaa ja vähentää kuulustelutilaisuuden kulkuun ja kirjausten sisältöön kohdistuvia väitteitä. Suomen Asianajajaliitto kannattaa toimikunnan ehdotusta uudeksi 3 §:ksi.  

Myös kuulustelijan oikeusturvan kannalta on parempi jos kuulustelutilanne on tallennettu. Aiheettomat väärinkäytösväitteet varmastikin vähenisivät.

5 § Ääni- ja kuvatallenteen tarkastaminen

Ehdotetun §:n toisen lauseen mukaan kuulustelukertomuksen tarkistaminen tapahtuu kuulusteltavan valinnan mukaan tallenteen kuuntelemisella ja katselemisella tai 2 §:n 1 momentissa tarkoitetulla kuulustelupöytäkirjan tarkistamisella. Viitatussa 2 §:n 1 momentissa säädetään siitä, miten kuulustelupöytäkirjalle tallennettu kuulustelukertomus tarkastetaan. Ehdotetussa esitutkintalaissa ei ole säännöstä siitä, että ääni- ja kuvatallenteelle tallennettu kuulustelukertomus tulisi viran puolesta tai jonkun asianosaisen vaatimuksesta saattaa kirjalliseen muotoon. Ehdotetun 5 §:n toinen lause siis antaisi kuulusteltavalle mahdollisuuden tarkastaa kuulustelukertomuksen sisältö sellaisesta asiakirjasta, jota lain mukaan ei tule laadittavaksi. Lauseella ei ole muuta itsenäistä sisältöä saman §:n 1. lauseen jo antamaan sisältöön kuin kuulusteltavalle annettu valintaoikeus. Siksi lause tulisi poistaa kokonaan, ja Suomen Asianajajaliitto esittääkin esitutkintalain 9 luvun 5 §:ää kuulumaan seuraavasti:

Jos kuulustelutilaisuus tallennetaan 3 tai 4 §:ssä tarkoitetulla tavalla, kuulusteltavalle on kuulustelun päätyttyä varattava tilaisuus kuunnella ja katsella äänitys ja tehdä kertomukseensa tarpeelliset korjaukset ja lisäykset.

6 § Esitutkintapöytäkirja

Toimikunta ei ehdota muutosta nykyisen lain sisältämään säännökseen, jonka mukaan rikoksesta epäillylle oikeudenkäynnistä rikosasioissa annetun lain 2 luvun 1 §:n nojalla määrätylle puolustajalle ja asianomistajalle mainitun luvun 1 a §:n nojalla määrätylle oikeudenkäyntiavustajalle on lähetettävä jäljennös esitutkintapöytäkirjasta.

Suomen Asianajajaliitto kiinnittää huomiota siihen, että myös muilla avustajilla kuin määrätyllä puolustajalla ja määrätyllä oikeudenkäyntiavustajalla on tarve saada päämiehensä puolesta esitutkintapöytäkirja. Oikeuskäytännössä on esiintynyt sinänsä harvalukuisia, mutta oikeusturvan kannalta merkittäviä ongelmia esitutkintapöytäkirjan saamisessa, jotka ovat liittyneet esitutkintapöytäkirjan sisältämän aineiston julkisuuteen eli siihen, mitä aineistoa kenellekin asianosaiselle toimitetaan käyttöön. Ottaen huomioon esitutkintapöytäkirjan keskeisen merkityksen rikosoikeudenkäynnissä ja oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin edellytyksen, jonka mukaan sama aineisto on oltava tiedossa ja käytössä kullakin osapuolella samalla tavalla, olisi selkeintä, että esitutkintapöytäkirjan toimittamisvelvollisuus tai saamisoikeus kirjataan lakiin. Julkisuusongelma ja väärinkäyttöepäilykset kyetään riittävästi poistamaan siten, että salassapidettävä ja mahdollinen käyttörajoituksen alainen aineisto merkitään jo esitutkinnassa niitä osoittavin tekstein. 

Koska käytännössä rikoksesta epäillyn tai asianomistajan muu kuin määrätty avustaja, ei välttämättä ole esitutkintaviranomaisen tiedossa, tulisi jäljennös esitutkintapöytäkirjasta siihen otettuine liitteineen lähettää tai toimittaa pyynnöstä rikoksesta epäillyn ja asianomistajan avustajalle.

Suomen Asianajajaliitto ehdottaa esitutkintalain 9 luvun 6 §:n 4 momenttia kuuluvaksi seuraavasti:

Rikoksesta epäillylle oikeudenkäynnistä rikosasioissa annetun lain 2 luvun 1 §:n nojalla määrätylle puolustajalle ja asianomistajalle mainitun luvun 1 a §:n nojalla määrätylle oikeudenkäyntiavustajalle on lähetettävä jäljennös esitutkintapöytäkirjasta. Rikoksesta epäillyn ja asianomistajan muulle avustajalle on pyynnöstä lähetettävä jäljennös esitutkintapöytäkirjasta.

Ehdotetun lain jatkovalmistelussa on Suomen Asianajajaliiton mukaan otettava myös harkintaan se vaihtoehto, että esitutkintapöytäkirjan kopion saava henkilöpiiri laajennetaan kaikkiin asianosaisiin, jotka esitutkintapöytäkirjan haluavat. Käytännössä tämä asia on selvitettävissä kysymällä asiaa kuulustelun yhteydessä ja tekemällä siitä merkintä kuulustelupöytäkirjaan tai ilmoittamalla asianosaiselle kuulustelun yhteydessä oikeudesta saada ilmainen esitutkintapöytäkirja ja annettava ohjeet sen tilaamisesta.  

Edelleen Suomen Asianajajaliitto ehdottaa, että esitutkintalain 9 luvun 6 §:ään lisätään uusi 4 momentti, jolloin edellä muutettavaksi ehdotettu 4 momentti muuttuu 5 momentiksi. Suomen Asianajajaliitto ehdottaa, että uusi 4 momentti kuuluisi seuraavasti:

Esitutkinnassa käytetyistä pakkokeinoista on tehtävä merkintä pöytäkirjaan. Asianosaiselle on pyynnöstä toimitettava jäljennökset esitutkinnassa käytettyjen pakkokeinojen käyttöä koskevista päätöksistä, ellei niitä ole liitetty esitutkintapöytäkirjaan. 

7 § Esitutkinta-asiakirjojen julkisuus

Tämän lausunnon lopussa on erillinen jakso asianosaisjulkisuudesta esitutkinnassa. Pyydämme perehtymään tuohon esitykseen, joka koskee useita eri mietinnön kohdissa esitettyjä ehdotuksia ja lisäksi niitä seikkoja, joita toimikunta ei näytä ehtineen käsitellä.

Esitutkinta-aineiston julkisuus liittyy edellä käsiteltyyn asianosaisjulkisuuteen esitutkinnassa ja esitutkintapöytäkirjan jäljennöksen saamiseen esitutkintaviranomaiselta. Oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin keskeinen edellytys on, että sama aineisto on toisaalta rikoksesta epäillyllä ja syytetyllä sekä toisaalta hänen vastapuolillaan eli syyttäjällä ja asianomistajalla.

Toimikunta ehdottaa ensimmäisessä momentissa esitutkinta-aineiston julkisuuden säädeltäväksi viittauksella viranomaisten toiminnan julkisuudesta annettuun lakiin. Säännös on kattava suhteessa ns. yleisöjulkisuuteen, mutta vajavainen suhteessa asianosaisjulkisuuteen ja esitutkintapöytäkirjan saamiseen asianosaisen käyttöön.    

Edellä jo näissä kohdin mainituilla perusteilla Suomen Asianajajaliitto ehdottaa esitutkintalain 9 luvun 7 §:n 1 momentin kohdalle täsmennystä seuraavasti:

Esitutkinta-asiakirjojen julkisuudesta säädetään viranomaisten toiminnan julkisuudesta annetussa laissa. Rikoksesta epäillyllä ja asianomistajalla on kuitenkin aina oikeus saada jäljennös esitutkintapöytäkirjasta. Asianosaisjulkisuudesta on voimassa mitä tämän lain 4 luvun 14 §:ssä on säädetty.

Toimikunnan perusteluissa (s.356) on selvitetty, että laissa viranomaisten toiminnan julkisuudesta 11 §:n 2 momentti sisältää keskeisimmän rajoitusperusteen esitutkinta-aineiston julkisuudelle ja säännös koskee tiedonsaantioikeutta ennen tutkinnan lopettamista, jos tiedon antamisesta aiheutuisi haittaa asian selvittämiselle. Suomen Asianajajaliiton edellä mainitun ehdotuksen perusteella tämä rajoitusperuste ei olisi relevantti, koska haitta asian selvittämisestä on poistunut esitutkinnan edettyä esitutkintapöytäkirjan laatimiseen asti ja asia on myös otettu huomioon edellä ehdotetussa 4 luvun 14 §:ssä asianosaisjulkisuutta koskevassa Suomen Asianajajaliiton ehdotuksessa.

Ehdotetun §:n toisessa momentissa säädetään ääni- ja kuvatallenteen sisältämän tiedon luovuttamisesta. Ehdotuksen mukaan tieto tallenteesta annetaan luovuttamalla tallenne nähtäväksi esitutkintaviranomaisen luona, jos tallenteen sisältö huomioon ottaen on syytä olettaa tiedon antamisen muulla tavoin voivan johtaa tallenteessa esiintyvän henkilön yksityisyyden suojan loukkaamiseen. Luovuttamisen harkinta on esitetty passiivimuodossa, josta ei ilmene, kuka asiasta päättää. Luovuttamisen kriteeri taas on hyvin tulkinnanvarainen, ja sellaisenaan asettaa tallenteella esiintyvän henkilön oikeussuojan epävarman ja vaikeasti ennustettavan tulkinnan varaan. Ääni- ja kuvatallenteen antaminen asianosaispiirin ulkopuolelle ja siis yleisesti saataville esitutkintamateriaalin tultua julkiseksi voi loukata tallenteessa kuullun henkilön yksityisyyden suojaa monin tavoin, jotka ovat luovuttamisharkintaa tehtäessä vaikeasti arvioitavissa. Tallenteessa kuullun henkilön oikeussuojakeinoista tallenteen sisältämän tiedon luovuttamisessa ei ole säädetty lainkaan, mikä tarkoittaisi asian jäämistä yksin sen viranomaisen vapaaseen harkintaan, joka asiasta kulloinkin joutuisi päättämään. Nämä epäkohdat huomioiden olisi selkeämpää ja asianosaisten yhtenäisen kohtelun kannalta oikeudenmukaisempaa, että tallenteiden sisältämää tietoa ei luovutettaisi muille kuin asianosaisille muutoin kuin lainkohdassa tarkoitetulla rajoitetulla tavalla. Asianosaisten oikeutta saada tallenteesta sen sijaan ei tulisi rajoittaa. Jo equality of arms 
-periaate edellyttää, että puolustuksella on oltava samat mahdollisuudet kuin syyttäjällä. Jos siis syyttäjä saa jotain aineistoa omassa virkahuoneessaan tutkittavaksi on myös puolustuksella oltava sama mahdollisuus.

Erityisen ongelman muodostavat tilanteet, joissa rikoksesta epäilty on vangittuna. Jos osa esitutkintamateriaalista on vain poliisilaitoksella tutustuttavissa, on puolustuksen hyvin hankala toimia. Esimerkiksi puhelinkuuntelun osalta puolustaja ei pysty äänestä tunnistamaan keskustelijoita. Hänen on pakko päästä yhdessä päämiehensä kanssa tekemään muistiinpanoja tallenteita kuunneltaessa.

Tätä kysymystä käsitellään laajemmalta tämän lausunnon lopussa olevassa erillisessä jaksossa, joka koskee asianosaisjulkisuutta esitutkinnassa. Siellä on myös muutosehdotuksia säännösehdotuksiin.

10 luku Esitutkinnan päättäminen

1 § Loppulausunto

Suomen Asianajajaliitto on erittäin tyytyväinen, että lopultakin loppulausuntomenettely tulisi säännönmukaiseksi menettelytavaksi. Nykyisin sitä käytetään liian vähän. Ehdotetun lain jatkovalmistelua silmällä pitäen Suomen Asianajajaliitto haluaa kuitenkin kiinnittää huomiota seuraaviin epäkohtiin.

ETL 9:6 ja ETL 10:1 välinen ristiriita

Toimikunnan ehdotuksen mukaan esitutkinnan päätyttyä on siitä kertyneestä aineistosta laadittava esitutkintapöytäkirja, ETL 9:6. Toimikunnan ehdotuksen mukaan ennen esitutkinnan päättämistä asianosaiselle on varattava tilaisuus antaa loppulausunto, ETL 10:1.

Suomen Asianajajaliitto kiinnittää huomiota siihen, että loppulausunto esitutkinnasta on harvoin käytännössä mahdollinen ennen esitutkintapöytäkirjan saamista tai ilman sitä. Nyt ehdotettujen säännösten mukaan loppulausunto pitäisi kuitenkin antaa ennen esitutkintapöytäkirjan laatimista.

Nykyisin sinällään hyvin toimineessa käytännössä on menetelty siten, että esitutkintapöytäkirja on laadittu ennen loppulausuman pyytämistä, loppulausumapyyntö on toimitettu yhdessä esitutkintapöytäkirjan kanssa ja loppulausumista on laadittu lisätutkintapöytäkirja. 

Edelleen Suomen Asianajajaliitto kiinnittää huomiota siihen, että loppulausunto esitutkinnassa annettaisiin ehdotuksessa esitetyn mukaisesti vain esitutkinta-aineiston riittävyydestä, näytön arvioinnista tai oikeuskysymyksistä. Suomen Asianajajaliitto pitää säännösehdotusta tältä osin käytännössä liian suppeana. Loppulausunto on asianosaisen, asianomistajan ja epäillyn, lausunto asiassa nimenomaisesti syyttäjälle syyteharkintaa varten. Asianomistajalla saattaa olla tarve lausua rikosepäilystä laajemmin kuin mitä sitä on esitutkinnassa käsitelty ja selvittää myös korvausvaatimuksiaan sekä niiden perusteita. Rikoksesta epäillyllä taas on tarve selvittää syyttäjälle, miten asiassa rikoksen ei voida katsoa täyttyneen syytekynnyksen ylittävällä tavalla. Toisinaan käytännössä esitutkinnan jälkeenkin asianosaisten näkemys siitä, mitä asiassa on ylipäätään tapahtunut, poikkeaa toisistaan. Esimerkiksi velallisen epärehellisyyttä koskevassa rikosepäilyssä saattaa olla riitaista varainsiirron peruste eli sen hyväksyttävyyden arviointi. Asianosaisilla saattaa myös esimerkiksi olla tarve selvittää tarkemmin osallisuuttaan tapahtumissa syyteharkintaa varten. Toimikunta on myös ehdottanut uutena muutoksena aiempaan sitä, että esitutkintapöytäkirjaan sisältyisi myös esitutkintaviranomaisen tekemät havainnot. Myös niistä, niiden oikeellisuudesta tai virheellisyydestä asianosaisilla saattaa olla tarve lausua kantansa syyttäjän tietoon syyteharkintaa varten. 

Näin Suomen Asianajajaliitto ehdottaa, että esitutkintalain 10 luvun 1 §:n ensimmäinen virke muutetaan kuulumaan:

Ennen esitutkinnan päättämistä asianosaisille on varattava tilaisuus antaa esitutkintaviranomaiselle loppulausunto esitutkinta-aineiston riittävyydestä, näytön arvioinnista, oikeuskysymyksistä tai muusta asiassa olennaisena pitämistään seikoista, jollei lausunnon pyytäminen ole asian laatu ja laajuus, rikoksen vähäisyys tai muut vastaavat seikat huomioon ottaen syyteharkinnan ja tuomioistuinkäsittelyn kannalta ilmeisen tarpeetonta.

2 § Esitutkinnan päättäminen

Ehdotetussa säännöksessä ei ole säädetty siitä kynnyksestä, jolla asia siirretään syyteharkintaan. Käytännössä on esiintynyt epätietoisuutta siitä, mikä on se kynnys, jota tutkinnanjohtajan tulee arvioida harkitessaan onko aiheellista keskeyttää tutkinta, lopettaa se omalla päätöksellä syyteharkintaan toimittamatta tai tavanomaiseen tapaan syyteharkintaa lähettämällä. Eli mitä tarkoittaa nyt ehdotettu  säännös, että ”esitutkinnassa on selvinnyt ettei rikosta ole tehty tai ettei asiassa voida nostaa ketään vastaan syytettä”?

Näkemyksemme mukaan kynnyksen tulisi olla alennettu todennäköisyys. Eli jos tutkinnanjohtajan mielestä on todennäköistä, että asia vaatii syyttäjän toimivaltuuksiin kuuluvia toimenpiteitä, on asia saatettava syyttäjän ratkaistavaksi.

Mietinnön perusteluista ilmenevistä syistä katsomme, että syyttäjälle siirtämisen kynnyksestä tulisi säätää laissa. Pelkät perusteluissa esitetyt näkemykset eivät riitä.

Kysymys konkretisoituu niissä tilanteissa, joissa rikos on sinänsä kiistaton (esim. ikkuna rikottu kivellä heittämällä) ja asianomistajan ilmoituksen perusteella on syytä epäillä tiettyä henkilöä (jonka kanssa asianomistaja riidellyt pari tuntia aiemmin), mutta asianomistajan käsityksen tueksi ei ole saatu mitään näyttöä. Eli tutkinnassa ollaan jääty syytä epäillä tasolle. Onko tällaiset asiat tarkoitus siirtää syyttäjän arvioitavaksi?

11 luku. Erinäiset säännökset

1 § Esitutkintapäätös

Ehdotetun pykälän 1 momentissa säädetään, että esitutkinnan toimittamatta jättämisestä, lopettamisesta 3 luvun 9 §:n 1 momentin tai 10 § nojalla sekä päättämisestä saattamatta asiaa virallisen syyttäjän harkittavaksi olisi tehtävä kirjallinen päätös. Sama koskee muuta vastaavaa esitutkintapäätöstä, joka voi vaikuttaa asianosaisen oikeuksiin, etuihin tai velvollisuuksiin. 

Suomen Asianajajaliitto pitää uutta sääntelyä esitutkintapäätöksestä kannatettavana. 

Käytännön epäkohtien johdosta, kuten asianosaisen epätietoisuus, esitutkintapäätöksen antaminen on asianosaisen asema huomioiden tärkeää. Ottaen huomioon 2 momentissa säädetty päätöksen sisältö, antaa päätös tärkeää tietoa asianosaiselle tämän asemasta ja oikeuksista. 

Suomen Asianajajaliitto kiinnittää kuitenkin huomiota siihen, että esitutkintapäätöksen oikeellisuus tulee voida saattaa tarkasteltavaksi. 

3 § Avustajan kelpoisuus

Ehdotetun pykälän 2 momentin eräs esteellisyysperuste on, että avustaja on ryhdyttyään avustajaksi kyseisessä asiassa menetellyt lain tai hyvän asianajotavan vastaisesti siten, että hänen jatkamisensa avustajana oletettavasti vaikeuttaa merkittävästi asian selvittämistä.

3 momentin mukaan avustajan kelpoisuuden ratkaisee tutkinnanjohtaja. Jos henkilöltä on evätty oikeus toimia avustajana esitutkinnassa, asianosaiselle on varattava tilaisuus hankkia kelpoisuusvaatimukset täyttävä avustaja. Tutkintaa ei kuitenkaan tarvitse tämän vuoksi aiheettomasti viivyttää. 

Pykälän korkeaa soveltamiskynnystä ilmentää 2 momentin loppuosa, kuten mietinnössäkin todetaan.  Tutkinnanjohtajat eivät kuitenkaan pääsääntöisesti omaa korkeampaa oikeustieteellistä koulutusta ja huomiota tulee kiinnittää siihen, onko tutkinnanjohtajalla valmius harkita se, onko avustaja tai esimerkiksi asianajaja menetellyt hyvän asianajotavan vastaisesti.    

4 momentin mukaan sen vaatimuksesta, jota asia koskee, tuomioistuimen on päätettävä, onko tutkinnanjohtajan 2 momentin nojalla tekemää päätöstä noudatettava. Asian ratkaisee se tuomioistuin, jonka toimivaltaan pääasian tutkiminen kuuluu. Tuomioistuimen päätökseen ei saa hakea muutosta valittamalla. Vaatimuksen esittänyt saa kannella tuomioistuimen päätöksestä siten kuin pakkokeinolaissa vangitsemisen osalta säädetään. 

Suomen Asianajajaliitto suosittaa, että tuomioistuinkäsittelylle asetetaan määräaika. Mikäli käsittely tuomioistuimessa viivästyy, saattaa tilanne johtaa siihen, että epäilty ei tutkinnanjohtajan ehkä perusteettomankaan päätöksen johdosta saa käyttää 4 luvun 10 § mukaisesti valitsemaansa avustajaa. 3 momentin mukaan esitutkinnan jatkamiseen päätöksen jälkeen riittää se, että asianosaiselle on annettu tilaisuus hankkia uusi kelpoisuusvaatimukset täyttävä avustaja. Koska momentissa säädetään edelleen, ettei tutkintaa tarvitse asian vuoksi aiheettomasti viivyttää, tulee perusteluissa ainakin tuoda esille se, että 4 momentin mukaisen tuomioistuinkäsittelyn päätöksen odottaminen ei (joitakin poikkeuksia lukuun ottamatta esimerkiksi vakavat ja kiireellistä tutkintaa edellyttävät rikokset) viivytä 3 momentin tarkoittamalla tavalla aiheettomasti tutkintaa.

7 § Esitutkinnasta tiedottaminen

Suomen Asianajajaliitto kannattaa esitutkinnasta tiedottamisesta säätämistä laissa. Pykälän sisältö korostaa tiedottamisen olevan poikkeuksellista. Tähän näkemykseen voimme yhtyä. Suomen Asianajajaliitto ehdottaa kuitenkin, että toimikunnan esittämään säännökseen merkitään näkyviin hienotunteisuusperiaate ja objektiivisuusperiaate niiden tärkeyden vuoksi.

Rikosasian ollessa vireillä esitutkinnassa siihen liittyy useita salassapitoa koskevia säännöksiä ja määräyksiä, mihin jo lähtökohtaisesti sopii erinomaisen huonosti esitutkintaviranomaisen julkisuuteen astuminen. 

Hienotunteisuusperiaatteen korostaminen liittyy keskeisesti asianomistajaan sekä myös asianomistajan ja rikoksesta epäillyn lähipiirin suojaamiseen kiusalliselta ja tarpeettomalta julkisuudelta. 

Objektiivisuusperiaatteen korostaminen liittyy olennaisesti syyttömyysolettamaan. Rikosasian uutisoinnilla saattaa syntyä julkisuudessa vaikutelma, että rikoksesta epäilty on syyllistynyt epäiltyyn rikokseen, vaikka asian selvittäminen on vasta tutkintavaiheessa. 

Suomen Asianajajaliitto ehdottaa esitutkintalain 10 luvun 7 §:n 1 momentin loppuun lisättäväksi seuraavaa:

Tiedottamisessa on erityisesti otettava huomioon hienotunteisuus, tasapuolisuus ja syyttömyysolettama. 

Pakkokeinolaki

Toimivaltuudet pakkokeinoista päätettäessä

Toimikunta ei esitä muutosta käsitteeseen "pidättämiseen oikeuttava virkamies". Näin ollen pidättämispäätöksen voi tehdä kuka tahansa poliisipäällystöön (tai muun esitutkintaviranomaisen päällystöön) kuuluva henkilö tai virallinen syyttäjä. Suomen Asianajajaliitto yhtyy Tuija Turpaisen ja Markku Fredmanin eriävään mielipiteeseen, jossa esitetään pidättäminen ja monesta muustakin pakkokeinosta päättäminen vain tutkinnanjohtajalle ja jutun syyttäjälle kuuluvaksi pakkokeinovaltuudeksi. Tutkinnanjohtaja voisi toki delegoida esimerkiksi pakkokeinoistunnossa esiintymisen kollegalleen, mutta hän vastaisi hakemuksesta ja siinä esitettyjen tietojen oikeellisuudesta.

1 luku Yleiset säännökset

Toimikunta ehdottaa, että pakkokeinolakiin otetaan soveltamisalasäännös (1 §), joka yleensä on vastaavissa laeissa. Lisäksi toimikunta esittää voimassa olevan lain 7 luvun 1 a §:ssä olevan suhteellisuusperiaatteen, vähimmän haitan periaatteen ja hienotunteisuusperiaatteen kirjaamista lakiin.

Suomen Asianajajaliitto kannattaa toimikunnan ehdotusta uudeksi pakkokeinolain 1 luvuksi.

2  luku Kiinniottaminen, pidättäminen ja vangitseminen

Suomen Asianajajaliitto yhtyy asianajaja Tuija Turpeisen ja asianajaja Markku Fredmanin eriävässä mielipiteessä esitettyyn näkemykseen, jonka mukaan muun muassa pidättämisestä päättäminen tulisi säätää vain tutkinnanjohtajan ja jutun syyttäjälle kuuluvaksi pakkokeinovaltuudeksi.

5 §. Pidättäminen

Pidättäminen lienee nykyisessä lainsäädännössä eniten ihmisen perusoikeuksiin puuttuva päätös, jonka edellytyksenä ei ole asianosaisen kuuleminen. Toimikunta ei esitä muutosta nykytilaan, jonka mukaan kiinniotettu voidaan pidättää ilman, että häntä on kuultu. 

Ehdotamme, että esitutkintaviranomaisen kiinniottamaa henkilöä tulee kuulla ennen kun tehdään päätös hänen pidättämisestään. Jos esimerkiksi kiinniotettu täysin myöntää sen, minkä takia hänet on otettu kiinni ja aiotaan pidättää, saattaa pidättämiseltä poistua kokonaan perusteet.

Oikeus tulla kuulluksi on myös taattu jokaiselle kuuluvana perusoikeutena perustuslain 21 §:ssä.

Ehdotamme uutta momenttia 5 §:n loppuun:

                                                         5 §  

                                        Pidättämisen edellytykset 
- -
	Ennen päätöstä kiinniotetun pidättämisestä on häntä kuultava ja mikäli pidätykseen päädytään, on pidätetyn ilmaisema käsitys kirjattava päätökseen, ellei hänen käsityksensä pidättämisen edellytyksistä ja tarpeellisuudesta ilmene ennen pidätystä laaditusta kuulustelupöytäkirjasta.

3 luku Tuomioistuinmenettely vangitsemisasioissa

Suomen Asianajajaliitto kannattaa toimikunnan ehdotusta tuomioistuinmenettelystä vangitsemisasioissa. Myöskin ehdotusta, että tuomitun vangitsemisesta voi tehdä vaatimuksen asianomistaja on pidettävä kannatettavana. 

Kannatamme sitä (14 § 2 mom.), että lisäajan saaminen syytteen nostamiseen tulee hakea riittävän ajoissa ennen alkuperäisen määräajan päättymistä ja, että päätös mahdollisesta jatkoajasta on tehtävä alkuperäisen määräajan kuluessa.

Ehdotamme, että lakiin (19 §) otettaisiin selkeä säännös siitä kenellä on oikeus hakea muutosta vangitsemiskanteluun saatuun hovioikeuden ratkaisuun. Nykyisin viranomaiset eivät voi hakea muutosta, jos kantelu johtaa vangitsemispäätöksen kumoamiseen.

4 luku Yhteydenpidon rajoittaminen

Lain jatkovalmistelussa tulee huomioida, että ”lähiomaisen” käsite yksilöidään laissa vastaamaan modernin yhteiskunnan käsitettä siten, että lähiomaiseksi käsitetään avopuoliso tai rekisteröidyn parisuhteen puoliso. Tällä hetkellä varsin usein vangitun todellista lähiomaista eli avopuolisoa ei hyväksytä tällaiseksi henkilöksi, mikä aiheuttaa vangitulle huomattavia vaikeuksia saada hoidetuksi siviiliasioitaan sellaisen henkilön kanssa, joka niihin tosiasiassa osaisi ja pysyisi vaikuttamaan. 

5 luku Matkustuskielto

Suomen Asianajajaliitto pitää hyvänä pyrkimystä laajentaa matkustuskiellon käyttömahdollisuutta vaihtoehtona vangitsemiselle.

6 luku. Vakuustakavarikko

1 § Vakuustakavarikon edellytykset

Pakkokeinolain 6 luvussa ehdotetaan säänneltäväksi rikosepäilyyn perustavasta vakuustakavarikosta. Suomen Asianajajaliitto kannattaa ehdotusta nykyisen lain mukaisen kahden rikosprosessuaalisen turvaamistoimen erottelusta luopumisesta.

3 § Väliaikainen vakuustakavarikko

Toimikunnan ehdotuksen 3 momentin mukaan väliaikaisesta takavarikosta on ilman aiheetonta viivytystä laadittava pöytäkirja. Suomen Asianajajaliitto kannattaa ehdotusta pöytäkirjan laatimisesta.

Toimikunnan ehdotuksen mukaan pöytäkirjasta on viivytyksettä toimitettava jäljennös sille, jonka luona omaisuus on otettu haltuun. Ehdotuksen mukaan tarvittaessa jäljennös on toimitettava myös muulle henkilölle, jota asia koskee. 

Pöytäkirjan toimittamisen osalta Suomen Asianajajaliitto kiinnittää huomiota asianosaisten oikeusturvan edellytyksensä olevaan riittävään tiedonsaantiin. Vakuustakavarikon edellytyksenä on, että omaisuus kuuluu henkilölle, jota on syytä epäillä rikoksesta, tai joka voidaan rikoksen johdosta tuomita korvamaan vahinko tai maksamaan hyvitystä tai menettämään valtiolle rahamäärä. Toimikunnan ehdotus ei sisällä velvoitetta toimittaa jäljennöstä pöytäkirjasta tällaiselle taholle, jos tämä taho on eri kuin se, kenen luona omaisuus on otettu haltuun. Sama koskee myös oikeushenkilöön kohdistettavaa vakuustakavarikkoa.

Suomen Asianajajaliitto katsoo, että varsinaisen kohdehenkilön tiedonsaanti ei tule riittävästi turvatuksi ehdotetulla säännöksellä, jonka mukaan varsinaiselle kohdehenkilölle toimitettaisiin pöytäkirjan jäljennös vain tarvittaessa, jos kohdehenkilö on eri kuin se, jonka luona omaisuus on otettu haltuun. Koska tämä henkilötaho on asian luonteen vuoksi jo pakkokeinon edellytyksenä tiedossa pakkokeinoa käytettäessä, ei ole estettä toimittaa pöytäkirjaa hänelle.

Suomen Asianajajaliitto katsoo, että mainitun henkilötahon lisäksi, jäljennös pöytäkirjasta tulee tarvittaessa toimittaa myös muulle henkilölle, jota asia koskee, koska omaisuuden omistus- tai hallintasuhteet saattavat olla moninaiset.

Suomen Asianajajaliitto ehdottaa, että ehdotetun pakkokeinolain 6 luvun 3 §:n 3 momentti muutetaan kuulumaan seuraavasti:

Väliaikaisesta vakuustakavarikosta on ilman aiheetonta viivytystä laadittava pöytäkirja, jossa riittävästi mainitaan vakuustakavarikon tarkoitus, selostetaan siihen johtanut menettely ja yksilöidään kohteena oleva omaisuus. Jäljennös pöytäkirjasta on viivytyksessä toimitettava sille, jonka sakon, rikokseen perustuvan vahingonkorvauksen tai hyvityksen taikka valtiolle menetettäväksi tuomittavan rahanmäärän maksamisen turvaamiseksi väliaikainen vakuustakavarikko on määrätty ja myös sille, jonka luona omaisuus on otettu haltuun. Tarvittaessa jäljennös on toimitettava myös muulle henkilölle, jota asia koskee.

Vakuustakavarikon kesto

4 § Toimenpiteen kumoaminen

Suomen Asianajajaliitto kannattaa toimikunnan ehdotusta siitä, että pidättämiseen oikeutetun virkamiehen on tehtävä esitys tuomioistuimelle vakuustakavarikon kumoamisesta, jos sen edellytyksiä ei enää ole.

Säännös selkeyttää esimerkiksi tilanteita, joissa syytteet siihen perustettuine vaatimuksineen on hylätty eikä muutoksenhakua saateta vireille, mutta tuomio ei ole kaikkien vastaajien osalta lainvoimainen. Tällöin on selkeintä, että pidättämiseen oikeutettu virkamies, käytännössä syyttäjä, hoitaa vakuustakavarikon kumoamisen sen henkilön osalta, jonka kohdalta vakuustakavarikon edellytykset ovat lakanneet. 

Kannatamme myös muutosta, jonka mukaan syytteen nostamiselle tulee tarvittaessa hakea lisäaikaa viikkoa ennen alkuperäisen määräajan päättymistä ja että asia on myös ratkaistava alkuperäisen määräajan kuluessa.

5 § Vakuustakavarikon uudelleen käsittely

Toimikunta on merkinnyt nykytilan arviointia koskevaan osaan (s.134) korkeimman oikeuden ratkaisussaan KKO 2004:68 kiinnittäneen huomiota siihen, että turvaamistoimen voimassaololle ei ole laissa säädetty mitään enimmäisaikaa sen jälkeen, kun syyte on nostettu. Korkein oikeus piti turvaamistoimen keston muodostumista pitkäaikaiseksi, jopa vuosia kestäväksi asianosaisen oikeusturvan kannalta epätyydyttävänä. Toimikunta on todennut, että oikeusturvan vuoksi uudelleen käsittelystä ja eräiltä osin myös siihen liittyvästä menettelystä määräaikoineen olisi syytä säätää laissa. Toimikunnan ehdotuksessa ja yksityiskohtaisissa perusteluissa tätä oikeusturvapuutetta korjataan ehdotuksella vakuustakavarikon uudelleen käsittelymahdollisuudella, PKL 6:5, rajoittamatta kuitenkaan toimenpiteen kokonaiskestoa millään tavalla.

Pitkäkestoinen, vuosia kestävä vakuustakavarikko voi syntyä myös esitutkinnan aikana. Tällöin vakuustakavarikkoa koskevaa, syytteen määräajan pidentämistä käsitellään neljän kuukauden välein PKL 6:5 mukaisesti.

Ongelman ydin on näiltä kohdin ylipitkäksi muodostuva esitutkinta ja rikosoikeudenkäynti, joka sellaisenaan tarkoittaa myös ylipitkää turvaamistointa, ellei sen kestolle aseteta ajallista takarajaa. Mikäli turvaamistoimen kokonaiskestolle asetettaisiin absoluuttinen aikaraja, jonka ylittyessä turvaamistoimi lakkaisi olemasta voimassa, se saattaisi itsessään myös nopeuttaa esitutkintaa ja rikosoikeudenkäyntiä.

Koska turvaamistoimen kokonaiskeston aikaraja vaikuttaisi merkittävästi myös asianomistajan oikeuksiin ja oikeusturvaan sekä näin ollen edellyttäisi laajempaa toisaalta asianomistajan ja toisaalta mahdollisen korvausvelvollisen etujen ja oikeuksien punnintaa, Suomen Asianajajaliitto tässä vaiheessa vain tuo esille vakuustakavarikon pitkäkestoisuuden muodostavan oikeusturvavajeen asian jatkoselvitystä varten.

10 § Toimenpiteen täytäntöönpano

Suomen Asianajajaliitto kannattaa ehdotusta tuomioistuimelle annettavasta toimivallasta antaa tarvittaessa määräyksiä vakuustakavarikon täytäntöönpanosta, mikä puute on oikeuskäytännössä aiheuttanut ongelmia. Suomen Asianajajaliitto korostaa, että tuomioistuimen tulee ennen tarkoitettuja määräyksiä antaessaan varata tilaisuus tulla kuulluksi niille, joita toimenpide koskee.

Suomen Asianajajaliitto kiinnittää myös erityistä huomiota asianajaja Markku Fredmanin ja Tuija Turpeisen eriävässä mielipiteessä (s.17-20) esille nostettuun asianomistajan oikeusturvaongelmaan vakuustakavarikon käytännön tehottomuudesta. Vakuustakarikkoon otettua omaisuutta voidaan sen voimassaoloaikana nykylainsäädännön mukaan käyttää velallisen kaikkien ulosottoon saapuvien velkojen maksuun. Yksityishenkilönä rikoksen uhrin oikeus jää viranomaisvetoisessa pakkokeinojen käytössä usein sivuun ja esim. institutionaaliset velkojat käyttävät monesti vahvemman oikeuttaan. Toisaalta Fredmanin ja Turpeisen eriävässä mielipiteessä esitetyn lisäksi on myös tilanteita, joissa asianomistajan intressissä on sallia vakuustakavarikon kohteena olevasta omaisuudesta maksettavaksi maksuja, jotta muu osa vakuustakarikon kohteena olevaa omaisuutta ei menetä arvoaan täytäntöönpanossa, mitä asianomistajan oikeutta ei pidä kaventaa.

Suomen Asianajajaliitto ehdottaa pakkokeinolain 6 luvun 10 §:ään Fredmanin ja Turpeisen eriävässä mielipiteessä esitettyä kolmatta momenttia ja 11 §:n muuttamista kuulumaan siinä esitetysti.

7 luku Takavarikoiminen ja asiakirjan jäljentäminen

2 § Asiakirjan jäljentäminen

Suomen Asianajajaliitto kannattaa toimikunnan esitykseen sisältyvää uutta takavarikon lajia, asiakirjan jäljentämistä, koska asiakirjojen jäljentämisestä asiakirjojen takavarikoinnin sijaan on muodostunut käytäntö, jota ei lainsäädännössä oltu aiemmin riittävästi huomioitu.

3 § Läheisiin henkilöihin sekä vaitiolovelvollisuuteen ja -oikeuteen liittyvät takavarikoimis- ja jäljentämiskiellot

Pykälän 4 momentissa annetaan mahdollisuus pitää takavarikoituna tai jäljennettynä takavarikoimis- ja jäljentämiskiellon piiriin kuuluvaa asiakirjaa, jonka erottaminen muusta takavarikon kohteesta ei ole mahdollista. Toimikunnan yksityiskohtaisissa perusteluissa on todettu tämän merkitsevän tällaisen asiakirjan hyödyntämiskieltoa esitutkinnassa. Koska tällainen hyödyntämiskielto on hyvin merkityksellinen asia, ei sitä tulisi jättää perustelujen varaan, vaan siitä tulisi ottaa selkeä maininta myös lakiin. Lisäksi tulisi selvyyden vuoksi ottaa tätä asiaa koskevaan lakitekstiin maininta myös siitä, että hyödyntämiskielto on voimassa myös oikeudenkäynnissä, koska muuten takavarikon kohde ei saa tarkoitettua suojaa. Suomen Asianajajaliitto esittää pakkokeinolain 7 luvun 3 §:n 4 momenttia kuulumaan seuraavasti:

Asiakirja saadaan 1 tai 2 momentin estämättä pitää takavarikoituna tai jäljennettynä, jos sen irrottaminen muusta takavarikon kohteesta ei ole mahdollista. Tällaista asiakirjaa tai sen jäljennöstä ei saa käyttää todisteena esitutkinnassa tai takavarikon perusteena olevan rikosasian oikeudenkäynnissä. 

9 § Ilmoitus haltuunottamisesta
12 § Pöytäkirja

Toimikunnan esityksen mukaan ilmoitus haltuunottamisesta on 9 §:n 1 momentin mukaan sekä jäljennös takavarikkopöytäkirjasta 12 §:n 2 momentin mukaan toimitettava sille, jonka luona kyseinen omaisuus, esine tai asiakirja on otettu haltuun sekä tarvittaessa myös sille, jota asia koskee. Esityksen yksityiskohtaisissa perusteluissa on yhtenä tällaisena tahona pidetty esineen omistajaa. Mikäli esineen omistaja on kohtuullisen luotettavalla tavalla haltuunoton tai takavarikon suorittaneen viranomaisen tiedossa, korostuu omistajan oikeus saada tieto viranomaistoimenpiteestä. Tällaisessa tilanteessa tulisi omistaja nostaa lakitekstiin ilmoituksen saajaksi sen tahon rinnalle, jonka hallusta kohde otettiin poliisin haltuun. Tällaisen tahon oikeutta ilmoituksen saamiseen ei tule jättää harkinnanvaraiseksi. Tästä syystä Suomen Asianajajaliitto esittää pakkokeinolain 7 luvun 9 §:n 1 momentin sekä 12 §:n 2 momentin sanamuodoksi seuraavaa:

9 § 1 mom: Esineen, omaisuuden tai asiakirjan haltuunottamisesta takavarikoimista tai jäljentämistä varten on viipymättä ilmoitettava sille, jonka luona haltuunottaminen on tapahtunut, sekä esineen, omaisuuden tai asiakirjan todennäköiselle omistajalle, jos tämä on haltuunoton suorittaneen viranomaisen tiedossa. Jos nämä ovat paikalla haltuunoton tapahtuessa, ei erillistä ilmoitusta tarvitse tehdä. Tarvittaessa haltuunottamisesta on ilmoitettava myös muulle henkilölle, jota asia koskee. Siitä on ilmoitettava myös kirjeen, paketin tai muun vastaavan lähetyksen vastaanottajalle ja lähettäjälle, jos heidän osoitteensa on tiedossa.

12 § 2 mom: Jäljennös pöytäkirjasta on viivytyksettä toimitettava sille, jonka luona esine, omaisuus tai asiakirja on otettu haltuun, sekä esineen, omaisuuden tai asiakirjan todennäköiselle omistajalle, jos tämä on takavarikon tai jäljentämisen tehneen viranomaisen tiedossa.  Tarvittaessa jäljennös on toimitettava myös muulle henkilölle, jota asia koskee. Pöytäkirjan jäljennöstä ei toimiteta sinä aikana, jona ilmoitus haltuunotosta on siirretty 9 §:n 2 momentin nojalla. 

14 § Takavarikon kumoaminen

Kannatamme muutosta, jonka mukaan syytteen nostamiselle tulee tarvittaessa hakea lisäaikaa viikkoa ennen alkuperäisen määräajan päättymistä ja että asia on myös ratkaistava alkuperäisen määräajan kuluessa.

Nykyisen järjestelmän ongelma on ollut siinä, että jatkoaikahakemuksen tulleessa viimeisenä päivänä on takavarikkoa jo ennen asian istuntokäsittelyä käytännössä jatkettu. Jos käräjäoikeus sitten päättää olla jatkamatta määräaikaa, herää kysymys millä oikeudella takavarikkoa on ylläpidetty alkuperäisen määräajan päättymisen ja asian istuntokäsittelyn välisen ajan.

15 § Takavarikon tai jäljentämisen saattaminen tuomioistuimen tutkittavaksi

Esityksessä ei ole asetettu määräaikaa, jonka kuluessa haltuun otettu esinettä, omaisuutta tai asiakirjaa koskeva päätös takavarikoimisesta, jäljentämisestä tai esineen palauttamisesta on tehtävä. Tämä jättää periaatteellisen mahdollisuuden tilanteeseen, jossa esine, omaisuus tai asiakirja on viranomaisen hallussa ilman, että sitä olisi takavarikoitu tai viranomainen tekisi sen jäljentämistä koskevan päätöksen. Tällaisessa välitilassa sen, jota asia koskee, oikeussuojakeinot ovat puutteelliset. Ei ole estettä sille, että 15 §:n menettelytapa eli asian saattaminen tuomioistuimen käsiteltäväksi, ulotettaisiin myös tällaiseen tilanteeseen. Tämä toisi kuvatunlaisen tilanteen jo olemassa olevan oikeussuojakeinon piiriin. Tästä syystä Suomen Asianajajaliitto esittää pakkokeinolain 7 luvun 15 §:ään lisättäväksi uutta kolmatta momenttia, joka kuuluisi seuraavasti:

Edellä 1 momentissa tarkoitetulla tavalla voidaan saattaa tuomioistuimen päätettäväksi esineen, omaisuuden tai asiakirjan palauttaminen siihen oikeutetulle, mikäli esine, omaisuus tai asiakirja on otettu esitutkintaviranomaisen haltuun, mutta päätöstä sen takavarikoimisesta, jäljentämisestä tai palauttamisesta siihen oikeutetulle ei ole tehty. Mikäli esine, omaisuus tai asiakirja tällaisen asian vireilletulon jälkeen takavarikoidaan tai jäljennetään tämän luvun säännösten perusteella, tulee asiaa jatkaa tuomioistuimessa 1 momentin mukaisena asiana, jollei vaatimuksen tekijä peruuta vaatimustaan.   

24 § Takavarikoimisen sijasta suoritettava toimenpide

Suomen Asianajajaliitto esittää, että ennen pakkokeinolain 7 luvun 24 §:n 1 momentissa tarkoitettua toimenpidettä tulee kuulla epäiltyä tai sitä henkilöä kenen hallusta esine on takavarikoitu. Kuulemisella varmistetaan asianosaisen oikeusturva siinä tapauksessa, että tämä haluaa käyttää esinettä todisteena myöhemmässä oikeudenkäynnissä. 

8 luku. Etsintä

1 § Määritelmät

Toimikunta ehdottaa, että nykyinen kotietsintä jaetaan kolmeksi uudeksi pakkokeinoksi. Suomen Asianajajaliitto kannattaa ehdotusta.

Nykyinen lainsäädäntö tuntee vain yhdenlaisen kotietsinnän, jolloin etsinnän suorittamispaikat vaihtelevat suuresti niiden käyttötarkoitusten perusteella.  Suojaa tulisi korostetusti antaa kotirauhan piiriin kuuluville paikoille. 

Paikkaan kohdistuvan etsinnän erottelu yleiseksi kotietsinnäksi, erityiseksi kotietsinnäksi ja paikanetsinnäksi on lainsäädäntöteknisesti perusteltu ja noudattaa nykyistä paremmin Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen ratkaisukäytännön edellyttämää suojaa eri paikkoihin kohdistuviin etsintöihin.

7 § Etsintäasiamies

Suomen Asianajajaliitto pitää ehdotusta etsintäasiamiehen määräämisestä erityistä kotietsintää varten kannatettavana.

Ehdotetun säännöksen mukaan erityistä kotietsintää varten on määrättävä etsintä-asiamies huolehtimaan siitä, ettei etsintä kohdistu tietoon, joka kuuluu salassapito-velvollisuuden tai -oikeuden piiriin.

Kysymykseen on kiinnitetty huomiota sekä valtioneuvoston apulaisoikeuskanslerin että Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen ratkaisuissa. Molemmissa on edellytetty viranomaisvaltuuksien tarkkarajaista ja yksityiskohtaista sääntelyä koskien etsintä-vaiheen tiedonkäsittelyä.

Salassapitovelvollisuuden ja -oikeuden piiriin lukeutuvien tietojen paljastumisen osalta oikeusturva vaarantuu keskeisesti juuri etsintävaiheessa. Etsinnän luonteesta johtuen sen aineistoksi saattaa varsin helposti joutua todistamiskiellon piiriin kuuluvia tietoja. Lisäksi tiedot saattavat usein koskea täysin ulkopuolisia henkilöitä.

Etsinnän kohteena olevan aineiston rajaamisen tarkkaa sääntelyä on pidettävä kannatettavana samalla, kun tiedon suojaaminen on kyettävä takaamaan myös käytännössä. 

Suomen Asianajajaliiton mukaan toimikunnan etsintäasiamiestä koskeva ehdotus mahdollistaa varsin tehokkaasti etsinnän kohteena olevan aineiston tarpeellisen rajaamisen käytännön tasolla ja edistää siten oikeusturvan toteutumista.

8 § Etsintäasiamiehen kelpoisuusvaatimukset

Toimikunnan mietinnön mukaan etsintäasiamieheksi voidaan määrätä asianajaja, julkinen oikeusavustaja tai ylemmän korkeakoulututkinnon suorittanut muu henkilö.

Suomen Asianajajaliitto hyväksyy ehdotuksen muun kuin asianajajan tai julkisen oikeusavustajan määräämisestä etsintäasiamieheksi silloin, kun asiassa edellytetään etsinnän kohde huomioiden muuta kuin oikeudellista asiantuntemusta; esimerkiksi tietoteknistä asiantuntemusta tietyn teknisen laitteen toimintoihin liittyvissä kysymyksissä.

Etsintäasiamiehen tehtävä liittyy kuitenkin aina sellaisen tiedon tunnistamiseen, jota koskevat oikeudenkäymiskaaren 17 luvun 23 §:n 1 momentin sekä saman luvun 24 §:n 2 ja 3 momentin tulkinnanvaraiset säännökset. Oikeudellisen asiantuntemuksen tulee siten korostua etsintäasiamiehen kelpoisuusvaatimuksissa. 

Lain sanamuodossa tulisi näkyä selkeämmin muun henkilön määräämisen toissijainen luonne ja vaihtoehdon liittyminen vain tilanteisiin, joissa korostuu muu kuin oikeudellinen asiantuntemus.

Vaikka toimikunnan mietinnön perusteluissa on pidetty edellä sanottua lähtökohtana, mahdollistaa sen ehdottaman säännöksen sanamuoto kuitenkin muun kuin asianajajan tai julkisen oikeusavustajan määräämisen etsintäasiamieheksi silloinkin kun etsinnän kohde ei edellytä muuta kuin oikeudellista asiantuntemusta.

Suomen Asianajajaliitto ehdottaa, että pykälän sanamuotoa muutettaisiin seuraavansisältöiseksi:

Etsintäasiamieheksi on määrättävä suostumuksensa perusteella asianajaja, julkinen oikeusavustaja tai muun kuin oikeustieteellisen ylemmän korkeakoulututkinnon suorittanut henkilö, joka käytännön kokemuksensa perusteella on etsinnän kohde huomioon ottaen sopiva toimimaan etsintäasiamiehenä kysymyksessä olevassa tapauksessa. (…) 

Etsintäasiamiehen toimenkuva liittyy julkisen vallan käyttöön, jonka vuoksi on välttämätöntä edellyttää, että viranomaisten valtuuksia rajaavien oikeudellisten toimenpiteiden suorittaja itse toimii valvonnan alaisuudessa.  
 
15 § Paikkaan kohdistuvasta etsinnästä päättäminen

Suomen Asianajajaliitto vastustaa toimikunnan ehdotusta siitä, että pidättämiseen oikeutettu virkamies päättää jatkossakin asuntoihin kohdistuvasta kotietsinnästä.

Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on useissa ratkaisuissaan ottanut kantaa kodin suojan piiriin kohdistuvan etsinnän päätösvaltakysymyksiin. 

Esimerkiksi tuoreessa ratkaisussa Varga v. Romania (1.4.2008) todettiin, että ilman tuomioistuimen määräystä ja yksin syyttäjän harkinnalla toimitettu kotietsintä muodosti valittajien kodin suojan vakavan loukkauksen. 

Yleisesti voidaan todeta, että EIT:n ratkaisukäytäntö on lähtökohtaisesti edellyttänyt tuomioistuimen päätöstä kodin suojan piiriin puuttuvissa etsinnöissä, joskin on myös hyväksytty, että kotietsintä voi tapahtua muunkin viranomaisen päätöksen perusteella. Viimeaikainen ratkaisukäytäntö on kuitenkin viitannut siihen, että jatkossa kotietsintä asuntoon tulee laajalti edellyttämään tuomioistuimen määräystä.

Sanotusta huolimatta toimikunta on päätynyt siihen, että Suomessa poliisi päättää jatkossakin myös kodin suojan piiriin kohdistuvasta kotietsinnästä. Päätäntävallan säilyttämistä poliisilla puoltaa kotietsintöjen suuri lukumäärä Suomessa, mutta ottaen huomioon EIT:n ratkaisukäytäntö ja kodin suojan korostunut asema, ei ehdotusta voida sellaisenaan pitää hyväksyttävänä.

Tältä osin Suomen Asianajoliitto viittaa asianajaja Markku Fredmanin ja Tuija Turpeisen jättämässä eriävässä mielipiteessä esiin tuotuihin perusteluihin ja yhtyy eriävässä mielipiteessä esitettyyn kannanottoon, jonka mukaan asuntoihin kohdistuva kotietsintä tulisi säätää syyttäjän päätöstä edellyttäväksi.

Toimikunnan mietinnön perusteluissa mainitunlainen päätöksenteon eriyttäminen on katsottu hankalaksi yksinomaan sen mukaan onko kyse kodin suojan piiristä vai muusta paikasta. Kun mietinnössä on kotietsintä kuitenkin kategorisesti eroteltu kolmeksi pakkokeinoksi juuri sen mukaan onko kyseessä kotirauhan suojaama piiri vai muu erityistilanne, olisi luontevaa muuttaa yleinen kotietsintä syyttäjän päätäntävallan alaiseksi.

Asiassa on myös kyse voimavarakysymyksestä, jolloin ehdotettu muutos edellyttää myös lisäresurssien ohjaamista syyttäjälaitokselle.

16 § Kotietsintäpäätös

Suomen Asianajajaliitto kannattaa toimikunnan ehdotusta, jonka mukaan kotietsinnästä tehdään päätös aikaisemman määräyksen sijaan, mutta ei voi hyväksyä asiaa siltä osin kuin päätökseen ei ole muutoksenhakumahdollisuutta.

Kotietsinnän lainmukaisuus tulee voida saattaa tuomioistuimen arvioitavaksi jälki-käteen silloinkin kun etsintään ei liity takavarikkoa. Tältä osin Suomen Asianajajaliitto viittaa asianajaja Markku Fredmanin ja Tuija Turpeisen eriävässä mielipiteessä (s. 4) esiin tuotuihin näkökohtiin.

Muutoksenhakua koskeva säännös tulee sisällyttää pakkokeinolakiin.

19 § Laite-etsinnän määritelmä

Suomen Asianajajaliitto kannattaa toimikunnan ehdotusta laite-etsinnän säätämisestä erilliseksi kotietsintään kuulumattomaksi etsinnäksi.  Lisäksi Suomen Asianajajaliitto kannattaa sitä mietinnön perusteluissa selkeästi esiin tuotua vaatimusta, että laite-etsinnällä ei voitaisi kiertää pakkokeinolain 10 luvun salaisia pakkokeinoja.

Asia on periaatteellisesti tärkeä ja käytännön tasolla oikeusturva saattaa vaarantua koskien tekniseen laitteeseen tulevaa tietoa ja sen hyväksikäyttöä.

Tämän johdosta Suomen Asianajajaliitto ehdottaa 19 §:n 1 momentin sanamuotoon selvyyden vuoksi lisättäväksi seuraavaa muutosta:

Laite-etsinnällä tarkoitetaan tietokoneen, telepäätelaitteen tai muun vastaavan teknisen laitteen tai tietojärjestelmän haltuunottohetken tietosisältöön kohdistettavaa etsintää.

Mainittu muutos ei muuttaisi toimikunnan ehdottaman säännöksen tarkoitusta, mutta esitöissä säätämisen sijasta asia tulisi tarkoituksenmukaisesti sanamuotoon.

9 luku erityisiin tutkintakeinoihin liittyvät pakkokeinot

1 §. Tutkimuspaikan tai -kohteen eristäminen

Rakennuksen tai huoneen sulkemiselle ei ole asetettu määräaikaa. Sulkeminen voi koskea asuntoja, esimerkiksi kokonaista kerrostaloa. Viittaus takavarikkoon tarkoittanee, että määräys on voimassa jopa neljä kuukautta kerrallaan.

Tarkoittaako viittaussäännös myös sitä, että henkilö, joka ei esimerkiksi pääse vuokra-asuntoonsa voi saattaa sulkemisen jatkamisen tuomioistuimen ratkaistavaksi?

Suomen Asianajajaliitto ehdottaa, että rakennuksen tai huoneen sulkemiselle asetettaisiin lyhyt määräaika, siltä osin kun määräys ulottuu kotirauhan ydinalueelle, eli esimerkiksi estää asumisen kotona. Määräaika olisi tuomioistuimen jatkettavissa.

10 luku. Salaiset pakkokeinot ja muu salainen tiedonhankinta

2 § Salaisen tiedonhankinnan erityiset edellytykset

Suomen Asianajajaliiton näkemyksen mukaan on erityisen tärkeää, että salaisen tiedonhankinnan erityiset edellytykset määritellään hyvin tarkasti, jolloin niiden käyttäminen ohjautuu luonnostaan kaikkein vakavimpien rikosten tutkintaan.

Toimikunnan mietinnön yhtenä keskeisistä uudistuskohteista on ollut pakkokeinolain 10 luvussa säädetyt salaiset pakkokeinot ja muu salainen tiedonhankinta ja poliisilain vastaavat salaista tiedonhankintaa koskevat säännökset. Uudistettavissa pakkokeinolain ja poliisilain luvuissa on useita Suomen Asianajajaliiton kannattamia oikeusturvaa parantavia ehdotuksia.

Suomen Asianajajaliiton mukaan on välttämätöntä, että salaisista pakkokeinoista ja salaisesta tiedonhankinnasta luodaan mahdollisimman tarkkarajaiset säännökset, jolloin kiusaus oikeusturvan kannalta epäilyttävien tutkintakeinojen käyttämiseen voidaan rajata mahdollisimman vähäiseksi. Kaikilta osiltaan ehdotettu uusi lainsäädäntö ei ole kuitenkaan onnistunutta saatikka vallitsevan oikeusjärjestyksemme periaatteita noudattavaa. 

7 § Televalvonta teleosoitteen tai telepäätelaitteen haltijan suostumuksella

Esitutkintaviranomainen saa kohdistaa televalvontaa rikoksesta epäillyn, asianomistajan, todistajan tai muun henkilön suostumuksella tämän hallinnassa olevaan teleosoitteeseen tai telepäätelaitteeseen lainkohdassa tarkemmin säädetyin edellytyksin.

Suomen Asianajajaliitto pitää ehdotettua lähtökohtaisesti kannatettavana. Lainkohdasta ei kuitenkaan käy selville se, millä edellytyksillä epäillyllä tai asianomistajalla on mahdollisuus itse pyytää televalvonnan suorittamista omaan teleosoitteeseen tai telepäätelaitteeseen. On kuitenkin pidettävä mielessä, että erityisesti rikoksesta epäillyllä täytyy olla oikeus saada tietoonsa ja käyttöönsä puolustustaan varten kaikki relevantti esitutkinnassa kertynyt tieto ja aineisto.

Vertailun vuoksi on kiinnitettävä huomiota siihen, että uudistettavassa esitutkintalaissa tarkoitettu loppulausunto (ETL 10:1) ei lainkohdan sanamuodon mukaisesti mahdollista asianosaisen tekemää pyyntöä itseensä kohdistuvaan televalvontaan. On kuitenkin täysin mahdollista, että esimerkiksi rikoksesta epäilty haluaa todistaa syyttömyyttään juuri omilla televalvontatiedoillaan, jolloin epäillyllä tulee olla yhtäläiset edellytykset omaa puolustustaan koskevan näytön hankintaan kuin syyttäjällä on häntä vastaankin puhuvan näytön hankintaan.

Suomen Asianajajaliitto katsoo, että lain jatkovalmistelussa tulee selvittää rikosasiaan osallisen mahdollisuus myös itse saada televalvontatietonsa tutkittavaksi.

Suostumusta ei 3 momentin mukaan tarvita, jos selvitettävänä on rikos, jonka johdosta joku on saanut surmansa.

Suomen Asianajajaliitto ehdottaa, että suostumusta ei tarvittaisi myöskään asianomistajan teletietojen saamiseen, jos tuomioistuin katsoo, että asianomistaja on todennäköisesti häneen kohdistetun rikoksen johdosta kykenemätön antamaan suostumusta ja on oletettavaa, että asianomistaja antaisi suostumuksen, mikäli häntä voitaisiin kuulla.

Tällainen tilanne ilmeni kesäkuun 2009 alussa, kun eräs henkilö otettiin panttivangiksi ja hänen vanhemmiltaan vaadittiin lunnaita vapauttamisen ehtona. Nykyisen lain ja toimikunnan ehdotuksen mukaan panttivangin teletiedot saisi vain hänen antamansa luvan perusteella.

8 § Televalvonta epäillyn ja tuomitun tavoittamiseksi

Pykälän viimeisessä virkkeessä on säädetty, että lisäksi esitutkintaviranomaiselle voidaan antaa lupa televalvontaan vähintään vuoden vankeusrangaistukseen tuomitun tavoittamiseksi, jos on syytä epäillä, että hän pakoilee tai muuten karttaa rangaistuksen täytäntöönpanoa.

Suomen Asianajajaliitto ei kannata näin laajalle menevää televalvonnan käytön lisäämistä. Televalvonnassa on kuitenkin kysymys epäkonventionaalisesta tutkintakeinosta, jota tällä uudistuksella ollaan siirtämässä rangaistuksen täytäntöönpanon turvaamiseen. Aikaisempien lainsäädäntöuudistusten perusteella on pelättävissä, että ehdotetun uudistuksen jälkeen esitetään varsin pian taas uusi, laajemmalle menevä salaisia pakkokeinoja tai muuta salaista tiedonhankintaa koskeva uudistusesitys, jossa halutaan entisestään laajentaa em. pakkokeinojen käyttöä muuhun kuin vakavimpana pidettävien rikosten tutkintaan. 

26 § Rikoksentekokielto

Suomen Asianajajaliitto katsoo, että ehdotettuun pakkokeinolain 10 luvun 26 §:ään ja vastaavaan poliisilain 5 luvun 27 §:ään sisältyy uudistus, jota Suomen Asianajajaliitto ei voi kannattaa. Mainituissa lainkohdissa ollaan sisällyttämässä poliisitoiminnan yleisiin periaatteisiin elementtiä (rajoitettua rangaistusvastuusta vapautumista), joka ei lähtökohtaisesti kuulu Suomen oikeusjärjestelmään. 

Suomen Asianajajaliitto on esittänyt yllä kuvatusta kehityksestä huolensa jo lausunnossaan työryhmämietintöön 2005:5 (Anonyymi todistelu ja peitepoliisin oikeus osallistua rikollisryhmän toimintaan). Jo tuolloin on seikkaperäisesti tuotu esille, että minkäänlainen poliisille mahdollistettu oikeus osallistua peitetoiminnassa rikoksiin on ristiriidassa poliisilaissa säädettyjen poliisitoiminnan periaatteiden kanssa eikä tällaisia periaatteita rikkovaa lainsäädäntöä tule millään tavalla kannattaa. 

Käsiteltävässä toimikunnan mietinnössä ei ole tuotu esille mitään sellaisia perusteita, joiden perusteella Suomen Asianajajaliiton tulisi muuttaa ehdotonta kantaansa poliisin rikoksentekokieltoon. Asianajaja Turpeisen ja Fredmanin eriävässä mielipiteessä on tuotu seikkaperäisesti esille ne riskitekijät, joita ”rajoitettu rangaistusvastuusta vapautumisperuste” tulee tuomaan niin yksittäiselle peitetoimintaan osallistuvalle poliisille kuin lainsäädäntöön kirjoitetuille poliisitoiminnan periaatteillekin. On pelättävissä, aikaisempi poliisien valtuuksia lisäävä lainsäädäntö huomioiden, että nyt ehdotettu uudistus tulee jatkossa johtamaan yhä kasvavaan haluun laajentaa poliisin mahdollisuutta toimia peitetoiminnassaan lain väärällä puolella. Tämä pelättävissä oleva kehitys on katkaistavissa, mikäli peitetoimintaan osallistuvalle poliisille ei sallita minkäänasteista ”rajoitettua rangaistusvastuusta vapautumisperustetta”. 

Suomen Asianajajaliitto ei kannata 2 momentissa esitettyä ”rajoitettua rangaistusvastuusta vapautumisperustetta”. Peitetoimintaan osallistuvan poliisin rikoksentekokielto tulee olla ehdoton aivan, kuten eriävässä mielipiteessä asianajajat Turpeinen ja Fredman ovat esittäneet ja kuten Suomen Asianajajaliiton lausunnon yleisessä osassa on tuotu esille.

32 § Valeosto ja sen edellytykset

Suomen Asianajajaliitto on suhtautunut kaiken aikaa hyvin kriittisesti poliisin epäkonventionaalisten tutkintakeinojen lisäämiseen. Keskeistä esitetyssä kritiikissä on ollut se, ettei epäkonventionaalisia tutkintakeinoja käytettäessä jouduta tilanteeseen, jossa tavalla tai toisella houkutellaan mukaan rikokseen henkilöä tai henkilöitä, jotka eivät olisi muutoin rikokseen ryhtyneet tai saateta poliisia tilanteeseen, jossa joudutaan kiusaukseen rikkoa tässäkin lakiehdotuksessa käsiteltyä rikoksentekokieltoa. Tällaisista tapauksista on kokemusta EIT:n ratkaisukäytäntöä myöten. Vrt. Teixeira de Castro v. Portucal ja V. v. Finland.

Suomen Asianajajaliitto esittää, että pakkokeinolain jatkovalmistelussa kiinnitetään erityinen huomio siihen, että valeostoa koskevassa lainsäädännössä huomioidaan edellä mainitut oikeusturvaongelmat. 

39 § Valvottu läpilasku ja sen edellytykset

Suomen Asianajajaliitto on suhtautunut kaiken aikaa hyvin kriittisesti poliisin epäkonventionaalisten tutkintakeinojen lisäämiseen. Kuten jo valeostoa koskevan ehdotetun lainkohdan osalta on todettu, on keskeistä esitetyssä kritiikissä ollut se, ettei epäkonventionaalisia tutkintakeinoja käytettäessä saada joutua tilanteeseen, jossa tavalla tai toisella houkutellaan mukaan rikokseen henkilöä tai henkilöitä, jotka eivät olisi muutoin rikokseen ryhtyneet. Tällainen tilanne ei myöskään saa johtaa siihen, että poliisi rikosta tutkiessaan joutuu kiusaukseen rikkoa tässäkin lakiehdotuksessa käsiteltyä rikoksentekokieltoa.

Mikäli valvottua läpilaskua koskeva ehdotus hyväksytään, tulee se Suomen Asianajajaliiton käsityksen mukaan kohdistaa vain kaikkein vakavimman rikollisuuden tutkintaan ja sen edellytyksenä tulee olla laissa jo ehdotetun lisäksi se, ettei valvotun läpilaskun käyttö saa johtaa siihen, että ketään houkutellaan osallistumaan rikokseen.

Oikeudenkäynnin kannalta on oleellista, että valvottu läpilasku kuvataan riittävällä avoimuudella esitutkintapöytäkirjassa, jossa asianosaiset ja tuomioistuimet voivat arvioida, onko valvotulla läpilaskulla aiheutettu se, että joku on joutunut syytteeseen rikoksesta, jonka poliisi olisi voinut estää puuttumalla kuljetukseen aiemmassa vaiheessa. 

Viittaamme lisäksi siihen mitä jatkossa poliisilain 1 §:n ja rikosten ennalta estämisestä tässä lausunnossa todetaan.

42 § Julkinen asiamies

Tuomioistuimen on määrättävä asuntokuuntelua koskevan vaatimuksen käsittelyyn julkinen asiamies valvomaan rikoksesta epäillyn ja muiden kuuntelun kohteeksi mahdollisesti joutuvien etuja. Julkisen asiamiehen asemaa on syytä vahvistaa turvaamalla hänelle oikeus muutoksenhakuun.

50 § Kuuntelu- ja katselukiellot

Viittaamme siihen mitä edellä on todettu oikeudenkäymiskaaren 17 luvun vanhentuneisuudesta. Siihen ei tule enää viitata, vaan arvioida nyky-yhteiskunnan kannalta keihin läheisiin kiellot ulottuvat.

52 § Tallenteiden tutkiminen

Suomen Asianajajaliitto ehdottaa, että pakkokeinolain 10 luvun 52 § tarkennetaan siten, että sen loppuun lisätään seuraava lause:

Asianosainen saa tutkia tallennetta, jonka hän on saanut tämän tai muun lain nojalla esitutkintaviranomaiselta, pidättämiseen oikeutetulta virkamieheltä tai tuomioistuimelta.

54 § Ylimääräisen tiedon käyttäminen
 
Suomen Asianajajaliitto hyväksyy toimikunnan ehdotuksen, jonka mukaan ylimääräistä tietoa saisi käyttää rikokseen selvittämisessä ja estämisessä, kun tieto koskee sellaista rikosta, jonka tutkinnassa olisi saatu käyttää sitä pakkokeinoa, jolla tieto on saatu.

Suomen Asianajajaliitto kannattaa myös toimikunnan ehdotusta siitä, että ylimääräistä tietoa saisi aina käyttää syyttömyyttä tukevana selvityksenä. Oleellista on tietenkin se, että tällainen tieto on saatavilla.

Suomen Asianajajaliitto pitää jossain määrin ongelmallisena sitä toimikunnan ehdotusta, että ylimääräistä tietoa saisi käyttää minkä tahansa rikoksen selvittämisessä esitutkinnan suuntaamiseksi, koska tiedon käyttämisen raja esitutkinnan suuntaamisen ja rikoksen selvittämisen välillä on häilyvä.
 
Suomen Asianajajaliitto vastustaa eräissä eriävissä mielipiteissä esitettyjä näkemyksiä siitä, että ylimääräisen tiedon käyttäminen tulisi sallia toimikunnan esittämää laajemmin. Suomen Asianajajaliitto näkee asiassa olevan enemminkin tarvetta oikeusturvasyistä supistaa ylimääräisen tiedon käyttöaluetta kuin laajentaa sitä. Suomen Asianajajaliitto vastustaa erityisesti näkemystä, että ylimääräisen tiedon käyttöalueesta rajattaisiin pois vain sellaisten rikosten selvittäminen, joista rangaistukseksi voitaisiin tuomita vain sakkoa tai enintään kuusi kuukautta vankeutta. Ylimääräinen tieto kertyy pakkokeinoilla, joilla puututaan olennaisesti perustuslaissa suojattuihin oikeushyviin, eikä pakkokeinojen käyttöä edes kiertoteitse ylimääräisen tiedon käytön kautta voida sallia kevein perustein.

Kun eräissä eriävissä mielipiteissä on pidetty hyödyntämiskieltoa oikeudenkäyntijärjestelmässämme vieraana elementtinä, Suomen Asianajajaliitto korostaa, että hyödyntämiskiellot kuuluvat olennaisena osana oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin ja sen käyttöala on Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen ratkaisukäytännön ohjaamana ennemminkin laajenemassa kuin vähenemässä.

Suomen Asianajajaliitto kannattaa toimikunnan esitystä, että ylimääräisen tiedon käyttöön liittyvä päätöksenteko tulee olla tuomioistuimella vastaavasti kuin sen pakkokeinon käyttämisestä päättäminen, jolla tieto on kertynyt. Suomen Asianajajaliitto pitää jo lähtökohtaisesti vieraana sitä, että pakkokeinon käyttämisestä päättäisi tuomioistuin, mutta jos tietoa käytettäisiin muun rikoksen selvittämiseen, siitä päättäisikin pidättämiseen oikeutettu virkamies.

57 § Kiireellisessä tilanteessa saadun tiedon hävittäminen

Suomen Asianajajaliitto pitää välttämättömänä, ettei väärillä perusteilla hankittua tietoa saa säilyttää ns. vastaisuuden varalla. Tähän nähden aineiston välitöntä hävittämistä koskeva säännös on perusteltu. Suomen Asianajajaliiton mukaan rikoksesta epäillyn oikeus saada tieto itseensä kohdistuneesta pakkokeinosta on tässäkin tapauksessa kuitenkin varmistettava. Hankittuun aineistoon saattaa sisältyä puolustuksen kannalta relevanttia aineistoa mahdollisessa oikeudenkäynnissä, jolloin ennen aineiston hävittämistä on perusteltua ilmoittaa rikoksesta epäillylle, mitä aineistoa on kiireellisessä tilanteessa ehditty hankkia ja mahdollistaa myös puolustukselle harkita ns. ylimääräisen tiedon käyttämisen mahdollisuutta.

60 § Julkisuuden rajoittaminen eräissä tapauksissa

Suomen Asianajajaliitto ehdottaa, että pakkokeinolain 10 luvun 60 §:n 2 momenttia tarkennetaan seuraavasti ja että pakkokeinolain 10 luvun 60 §:ään lisätään uusi 3 momentti, jolloin toimikunnan ehdotuksen mukainen 3 momentti muuttuu 4 momentiksi.

2 momentti:

Kun 58 §:ssä tarkoitettu ilmoitus on tehty, 1 momentissa tarkoitetun henkilön oikeutta saada asiakirjoja, tallenteita tai tietoja voidaan rajoittaa, jos tiedon antamatta jättäminen ei loukkaa asianosaisen oikeutta asianmukaisesti puolustautua tai muuten asianmukaisesti valvoa oikeuttaan oikeudenkäynnissä, ja salassapito on välttämätöntä valtion turvallisuuden varmistamiseksi taikka hengen, terveyden tai salassa pidettävien taktisten ja teknisten menetelmien suojaamiseksi. Kun se esitutkinta on päättynyt, jossa pakkokeinoa tai muuta salaista tiedonhankintaa on käytetty, asianosaisen oikeutta saada asiakirjoja, tallenteita ja tietoja voidaan rajoittaa vain, jos salassapito on välttämätöntä valtion turvallisuuden varmistamiseksi taikka hengen tai terveyden suojaamiseksi.

Uusi 3 momentti:

Esitutkintapöytäkirjaan tehtävistä merkinnöistä ja pakkokeinojen käytöstä koskevien päätösten toimittamisesta asianosaiselle noudatetaan esitutkintalain 9 luvun 6:n säännöksiä.

Tämän lausunnon lopussa on erillinen jakso asianosaisjulkisuudesta esitutkinnassa. Siellä käsitellään myös salaisina toteuttavien pakkokeinojen osalta kysymystä asianosaisen oikeudesta tiedonsaantiin esitutkinnan valmistuttua.

11 luku Vahingonkorvaussäännökset

Valtion korvausvastuu esitetään olemaan tuottamuksesta riippumatonta siten, kuin 11 luvussa säädetään. Suomen Asianajaliitto kannattaa tätä peruslähtökohtaa valtion korvausvastuusta. Korvausvastuun perusteesta säädetään 2 §:ssä, jonka 1 ja 2 momentissa on yksilöity rikoksesta epäillyn kohdalla sovellettavat korvausperusteet. Muulle kuin rikoksesta epäillylle maksettavan korvauksen korvausperustetta ei selvästi mainita 11 luvussa, vaikka sen tarkoitettu luonne tuottamuksesta riippumattomana korvausvastuuna onkin toimikunnan esityksen perusteella selvää. Korvausperuste ei ilmene myöskään 2 §:n 3 momentista, jossa säädetään sivulliselle maksettavan korvauksen sovittelu- ja epäämisperusteista. Peruslähtökohta, eli sivullisen oikeus korvaukseen viranomaisen tuottamuksesta riippumatta, tulisi selvästi kirjata lakiin, muuten se jää puutteelliseksi. Siksi Suomen Asianajajaliitto esittää pakkokeinolain 11 luvun 2 §:n 3 momentin kirjoittamista seuraavaan muotoon:

	Muulle kuin rikoksesta epäillylle pakkokeinon käyttämisestä aiheutunut vahinko korvataan viranomaisen tai sen edustajien tuottamuksesta riippumatta. Korvausta voidaan sovitella tai se voidaan evätä, jos vahinkoa kärsineen puolelta on olennaisesti myötävaikutettu vahingon syntyyn.   

12  luku Erinäiset säännökset

Ei huomautettavaa

Poliisilaki

1 luku Yleiset säännökset

1 § Poliisin tehtävät

Toimikunta esittää, että poliisilain alussa poliisin yhtenä tehtävänä on edelleenkin rikosten ennalta estäminen. Pidämme tätä tehtävää hyvin tärkeänä ja tämän vuoksi esimerkiksi syytetyn puolustuksen kannalta voi herätä kysymys miten rangaistuksen mittaamiseen tai teon kokonaisarviointiin (kvalifiointiin) vaikuttaa se, että poliisi päättää tietoisesti olla ennalta estämättä rikosta. Tästä on kyse esimerkiksi valvotun läpilaskun kohdalla: poliisi päättää olla takavarikoimatta laitonta omaisuutta saadakseen selville kenelle se on tarkoitettu tai kenelle se kuuluu. Tällöin esine saattaa päätyä ja hyvin usein päätyykin henkilölle, joka siihen mennessä ei vielä ole syyllistynyt ko. esineen tai aineen rangaistavaan hallussapitoon.

Mielestämme on selvä, ettei poliisi saa päästää humalaista autonkuljettajaa liikenteeseen, vaan rattijuopon ajo tulee estää mikäli mahdollista. Sama koskee muitakin rikoksia, esimerkiksi huumausaineen ostamista ja hallussapitoa.

Pidämme perusteltuna, että poliisin lupahallintotehtävät mainitaan laissa.

2 § Perusoikeuksien ja ihmisoikeuksien kunnioittaminen

Asian toteaminen laissa on perusteltua ja tärkeää.

8 § Poliisimiehen aseman ilmaiseminen ja poliisimiehen yksilöiminen

Siviilipukuisen poliisimiehen vastustamistilanteissa esitetään yleisesti väitteitä siitä, että vastustamisesta syytetty ei tiennyt vastustavansa poliisia. Vaikka poliisimies ilmoittaisi olevansa poliisi, ei ilmoitukseen voi aina luottaa. Kuka tahansa voi väittää olevansa poliisi, jos sillä tavalla saa uhrin lamaantumaan ja rikoksensa toteutetuksi. Ehdotamme, että säännöksen perusteluissa ja ehkä itse pykälän tekstissäkin tuotaisiin esiin se, että ennen voimakeinojen käyttöä ja kiinniottoa siviilipukuisen poliisimiehen tulee oma-aloitteisesti esittää virkamerkkinsä. Jos hän ei sitä toimenpiteen kärsimättä voi tehdä, ei tilannetta tulisi yleensä nähdä virkamiehen vastustamisena. Kvalifioidun rangaistusasteikon käytölle on kohtuullista asettaa edellytykseksi virkapuku, virkamerkki tai se, että vastustaja tunsi poliisimiehen poliisiksi.

Ehdotus:

Poliisimiehen on tarvittaessa ilmaistava toimenpiteen kohteena olevalle henkilölle olevansa poliisimies ja pyynnöstä sekä ennen voimakeinojen käyttöä tai kiinniottoa esitettävä virkamerkkinsä, jos ilmaiseminen tai esittäminen on mahdollista toimenpiteen suorittamista vaarantamatta.

9 § Toimenpiteestä luopuminen ja sen siirtäminen

Kiinnitämme huomiota siihen, että toimenpiteestä luopuminen voi olla tietyissä tilanteissa jopa poliisimiehen velvollisuus eikä ainoastaan oikeus. Tämä seuraa 3 §:ssä säädetystä velvollisuudesta käyttää vain puolustettavissa olevia keinoja (suhteellisuusperiaate).

2 luku Yleiset toimivaltuudet

9 § Väkijoukon hajottaminen

Ehdotamme, että poliisin velvollisuutta kohdistaa toimenpiteensä varsinaisiin häiriön aiheuttajiin korostettaisiin. Tilanteissa, joissa rauhallisen mielenosoituksen sekaan on ujuttautunut häirikköjä, olisi poliisin tehtävänä turvata rauhallisesti mieltään osoittavien perusoikeutta ilmaisunvapauteen ja kokoontumiseen. Häiriköiden ei tulisi voida – jopa poliisin avustuksella – sabotoida asiallista mielenosoitusta tai muuta kokousta.

12 § Turvallisuustarkastus

Perusteluiden mukaan henkilön vihamielinen käyttäytyminen voisi milloin vain oikeuttaa turvallisuustarkastuksen tekemisen. Mielestämme näin ei tule säätää, pykälässä tarkoitetun perustellun syyn tulee olla jotain muuta kuin henkilön kielteinen suhtautuminen poliisiin. Vihamielinen käyttäytyminen ei myöskään mitenkään tee todennäköiseksi sitä, että henkilöllä on vaarallisia välineitä hallussaan. Perusteluiden mukaan näin olisi.

16 § Voimakeinojen käyttö

Ehdotuksen mukaan poliisilla olisi virkavastuulla oikeus hätävarjeluun. On hyvä, että hätävarjelukeinojen käyttö säädetään tapahtuvaksi virkavastuulla, eli hätävarjelun liioittelu on lähtökohtaisesti virkavelvollisuuden vastaista. Sen sijaan hämmentävältä tuntuu se, että 1 momentissa säädettäisiin ns. julkisoikeudellisesta hätävarjelusta, johon sitten 2 momentissa tulee vielä lisänä jokaiselle kuuluva hätävarjelu.

Kun ehdotusta vertaa rikoslain 4 luvun 6 §:ään jää lukijalle täysin epäselväksi onko nyt ehdotetulle säännökselle loppujen lopuksi mitään tarvetta ainakaan 2 momentin osalta. Sama asia on säädetty rikoslain 4:6,2:ssa.

18 § Ampuma-aseen käyttö

Ehdotamme, että se mitä on ampuma-aseen käyttö, määriteltäisiin laissa. Määritelmä voi olla se, mitä perusteluissa kerrotaan asetuksen sisällöstä, eli myös aseella uhkaaminen on ampuma-aseen käyttöä. Aseella uhkaaminen toteuttaa laittoman uhkauksen tunnusmerkistön, jos oikeuttavaa normia ei ole osoittaa. Jotta poliisi ei syyllistyisi tähän rikokseen, tulee laissa olla selkeä oikeutus aseella uhkaamiselle. Asiaa ei tule jättää asetuksen varaan. Myös aseella uhkaamisen ja aseella ampumisen edellytykset voisi selkeyden vuoksi eriyttää toisistaan. Nehän eivät missään nimessä voi olla samat. Ampuminen tullee lähtökohtaisesti kyseeseen vain jos uhkaaminen ei ole johtanut toivottuun tulokseen.

19 Sitominen

Ehdotamme, että perusteluihin selvyyden vuoksi kirjataan vielä pykälän sanamuodosta ilmenevä seikka, ettei rauhallisesti käyttäytyvää henkilöä voida sitoa ikään kuin varmuuden vuoksi, ellei ole osoittaa syytä epäillä karkaamisvaaraa. Rutiiniluonteinen sitominen ei tule olla sääntönä kiinniotto- tai kuljetustilanteissa.

3 luku Poliisin toimitilojen turvatarkastus

1 § Turvatarkastus

Suomen Asianajajaliitto esittää, että poliisilain 3 luvun 1 §:ään otetaan ylimääräinen 6 momentti, jossa määritellään pidätetyn tai vangitun henkilön avustajalle tehtävästä turvatarkastuksesta. Suomen Asianajajaliiton mukaan tunnetulle avustajalle tulee tehdä turvatarkastus ainoastaan, jos on erityisen painavia syitä epäillä, että poliisin toimitiloihin saapuva avustaja voisi olla uhka toimitilojen turvallisuudelle, järjestykselle tai omaisuudelle. 
5 luku Salainen tiedonhankinta

2 § Salaisen tiedonhankinnan erityiset edellytykset

Suomen Asianajajaliiton näkemyksen mukaan on erityisen tärkeää, että salaisen tiedonhankinnan erityiset edellytykset määritellään hyvin tarkasti, jolloin poliisitoiminnassa niiden käyttäminen ohjautuu luonnostaan kaikkein vakavimpien rikosten tutkintaan.

27 § Rikoksentekokielto

Suomen Asianajajaliitto viittaa tältä osin pakkokeinolain 10 luvun 26 §:n kohdalla lausuttuun. Peitetoimintaan osallistuvan poliisin rikoksentekokiellon tulee olla ehdoton ja se tulee periaatteen tärkeyden johdosta kirjoittaa auki myös poliisilain vastaavaan lainkohtaan.

57 § Kiireellisessä tilanteessa saadun tiedon hävittäminen

Suomen Asianajajaliitto viittaa tämän lainkohdan osalta pakkokeinolain10 luvun 57 §:n alla lausuttuun. 

7 luku Vaitiolovelvollisuus ja -oikeus 

3 § Vaitiolo-oikeus

Poliisin vaitiolo-oikeus vaarantaa hyvin herkästi oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin. Hämmentävää on se, että vaitiolo-oikeus koskee salassa pidettäviä tietoja, jolloin kyse kait lähinnä olisi vaitiolo-velvollisuudesta eikä oikeudesta.

Toimikunnan ehdotus tarkoittaa sitä, että jos syyttäjä vaatii rangaistusta rikoksesta, jonka maksimirangaistus on alle kuusi vuotta olisi hyväksyttävissä se, että vaitiolo-oikeuden käyttö saa vaarantaa ja jopa estää oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin. Näin ei voida säätää. Euroopan ihmisoikeussopimus takaa saman oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin kaikissa rikosasioissa lukuun ottamatta muutoksenhakua koskevaa lisäpöytäkirjan määräystä. Valtiovalta on velvollinen takaamaan oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin ja asianmukaiset edellytykset puolustautumiseen kaikissa rikosjutuissa. Mielestämme rangaistuksen määrää koskeva lisäedellytys on poistettava tai sitten syyttäjille on annettava valta ja velvollisuus luopua syytteistä jutuissa, joissa rangaistusmaksimi on alle kuusi vuotta ja poliisi haluaa vedota salassapito-oikeuteensa ja sen vuoksi oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin toteuttaminen on kyseenalaista.

Suomen Asianajajaliitto ehdottaa muutoksen poliisilain 7 luvun 3 §:n 1 momenttiin, joka muutettuna kuuluisi seuraavasti:

Poliisin henkilöstöön kuuluva ei ole velvollinen ilmaisemaan hänelle palvelusuhteessaan luottamuksellisia tietoja antaneen henkilöllisyyttä eikä salassa pidettäviä tietoja taktisista tai teknisistä menetelmistä.

Poliisin menetelmät eivät voi olla sinänsä salaisia. Se miten ja milloin jotain keinoa on käytetty voi olla salaista. Esimerkiksi se, että jotain keskustelua on kuunneltu ei voi olla salaista esitutkinnan valmistuttua. Sen sijaan salaista on se millaisia välineitä poliisilla on kuuntelun toteuttamiseksi.

Aihetta on lisäksi käsitelty jäljempänä liittyen ehdotettua syyttäjän vaitiolo-oikeutta.

8 luku. Vahingonkorvaus ja palkkio

1 § Valtion vahingonkorvausvastuu

Toimikunta ehdottaa valtiolle ankaraa tuottamuksesta riippumatonta korvausvastuusta pakkokeinojen käytöstä aiheutuneesta vahingosta. Suomen Asianajajaliitto kannattaa ehdotusta.

Ehdotuksen linjaus on yhteneväinen vallitsevien periaatteiden kanssa, jotka koskevat syyttömästi vangitun taikka tuomitun oikeutta korvaukseen. Vallitseva oikeustila on tältä osin epäjohdonmukainen.

Pakkokeinon yhteydessä aiheettomasti syntynyt vahinko jää nykyisellään kokonaan korvaamatta, vaikka toimenpide osoittautuisi jälkikäteen aiheettomaksi ja henkilön omaisuutta olisi tämän takia tuhoutunut. Vallitsevaa tilaa ei voida pitää hyväksyttävänä. 

Toisaalta oikeuskäytännössä on tehty jo nykyisenkin lainsäädännön puitteissa ankaraan vastuuseen viittaavia linjauksia kuten KKO 2008:10 ratkaisu, jossa valtio katsottiin korvausvelvolliseksi vaikka kenenkään yksittäisen virkamiehen virhettä taikka laiminlyöntiä ei voitu osoittaa. 

Keskustelussa valtion tuottamuksesta riippumattomasta vastuusta on vaakakupissa kaksi vastakkaista intressiä, jossa on kyse yhtäältä vahingonkärsijän suojan tarpeesta ja toisaalta poliisin toimintakyvystä tutkia ja selvittää rikoksia riittävän joustavasti.

Molemmat intressit ovat tärkeitä. Intressipunninnassa voidaan ensin todeta, että asian taloudellinen merkitys ei ole valtiolle merkittävä. Toiseksi vastuun toteutuminen ei sanottavalla tavalla rajoita poliisin toimintakykyä. On vaikea ajatella, että esimerkiksi pakkokeinon yhteydessä käytettävää murtotoimea mahdollisesti koskeva korvausvelvollisuus faktisesti rajoittaisi pakkokeinon käyttöä. Vahingonkärsijän näkökulmasta asialla saattaa olla tuntuva taloudellinen merkitys ja toiseksi menettelyllä on voitu loukata tämän perusoikeuksiin kuuluvaa omaisuuden suojaa. 

Asetelmassa ei voida havaita niin merkittävää julkista etua, jonka nimissä omaisuuden suojaa voitaisiin leikata. 

Poliisin toiminnassa on turvattava riittävän joustavat toimintamahdollisuudet rikosten tutkimiseksi ja selvittämiseksi. Suomen Asianajajaliiton mukaan tuottamuksesta riippumaton korvausvastuu ei ainakaan merkittävästi rasita näitä toimintamahdollisuuksia. Oikeusvaltiossa kohtuuttomampi on tilanne, jossa aiheettomasti vahingon kärsinyt henkilö jää vaille korvausta.

Sanotun johdosta Suomen Asianajajaliitto kannattaa toimikunnan ehdotusta tuottamuksesta riippumattomasta vastuusta ja pitää sitä periaatteellisesti tärkeänä ja odotettuna uudistuksena Suomen lainsäädäntöön.  

Kuten pakkokeinolain 11 §:n korvaussäännöstenkin kohdalla, myös poliisilain 8 luvun säännöksistä puuttuu sivullisen osalta maininta korvausperusteesta eli siitä, että sivulliselle aiheutunut vahinko korvataan viranomaisen tuottamuksesta riippumatta. Korvausperusteen lisäämiseksi lakiin Suomen Asianajajaliitto esittää poliisilain 8 luvun 2 §:ään lisättäväksi uutta 3 momenttia, joka kuuluisi seuraavasti:

Muulle kuin rikoksesta epäillylle aiheutuneen vahingon korvaamisen edellytysten ja vahinkoa kärsineen myötävaikutuksen osalta sovelletaan, mitä pakkokeinolain 11 luvun 2 §:n 3 momentissa säädetään. 

9 luku Erinäiset säännökset

7 § Rangaistussäännökset

Nykyisin jo säädetty rangaistava kielto käyttää oikeudetta poliisin tunnuskuvaa on kirjoitettu siten, että tunnusmerkistön voisi täyttää esimerkiksi tunnuskuvan käyttö lehdistössä jonkin artikkelin kuvituksena tai esimerkiksi poliisia arvostelevan mielenosoituksen banderollissa. Rangaistavuus tulisi kohdentaa vain tilanteisiin, joissa tunnuskuvan käytöllä aiheutetaan vaara erehtymisestä luulemaan henkilöä poliisiksi tai välinettä (esim. autoa) poliisin käyttämäksi.

Laki Poliisin hallinnosta annetun lain muuttamisesta

Lain 15 f ja 15 h §:t näyttäisivät osin koskevan samaa tilannetta. Pitäisikö 15 f § sijoittaa 15 h §:n 2ja 3 momentiksi. Oikeudenkäyntiavustajana toimiminen lienee yksi tapa harjoittaa sivutointa.

Laki tutkintavankeuslain muuttamisesta

Tutkintavankeuslakiin tulee tässä yhteydessä kirjata säännös siitä, että tutkintavangin avustajalla on oikeus pitää yhteyttä päämieheensä puhelimitse, kirjeitse ja tapaamalla. Tällä hetkellä oikeus on vain päämiehellä, joka ei välttämättä ymmärrä yhteydenpidon tärkeyttä, tai psyykkisistä syistään on aloitekyvytön yhteydenpidon järjestämiseksi.

Laki yleisistä syyttäjistä annetun lain muuttamisesta 

11 a § Vaitiolovelvollisuus ja -oikeus

Suomen Asianajajaliitto katsoo, että toimikunnan ehdottama poliisin ja syyttäjän vaitiolo-oikeus yhdessä muiden ehdotettujen säännösten kanssa vaarantaa oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin toteutumisen. Mikäli syytetyllä ei ole tiedonsaantioikeutta, ei syytetyllä ole mahdollisuutta asianmukaiseen puolustukseen. Syytetyllä tulee olla käytössään samat keinot puolustukseensa kuin syyttäjällä häntä vastaan. 

Suomen Asianajajaliitto esittää muutoksia toimikunnan ehdottamiin esitutkinta- ja pakkokeinolain säännöksiin mm. esitutkintapöytäkirjaan merkittävistä tiedoista pakkokeinojen käytöstä esitutkinnassa (ETL 9:6) sekä asianosaisen tiedonsaantioikeudesta (PKL 10:60). Suomen Asianajajaliiton esittämillä muutoksilla voidaan parantaa oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin toteutumista mahdollistaen samalla poliisin ja syyttäjän vaitiolovelvollisuutta ja -oikeutta edellyttävien suojausintressien toteutuminen. 

Toimikunta esittää lähtökohtaisesti syyttäjän ja poliisin vaitiolovelvollisuuteen ja 
-oikeuteen sisältyväksi ehdotetun poliisilain 7 luvun 1 §:ssä ja 3 §:ssä luottamuksellisesti tietoja antaneen taikka valeostajana tai peitehenkilönä toimineen henkilöllisyyttä koskevan tiedon sekä 3 §:ssä salassa pidettävät taktiset tai tekniset menetelmät.  

Suomen Asianajajaliitto pitää ongelmallisena toimikunnan ehdotuksessa erityisesti oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin toteuttamiseksi sitä, miten turvataan rikoksesta epäillyn oikeus kuulustella tai kuulustuttaa todistajaa, jos henkilön olemassaolo pidetään häneltä salassa tai esittää todistelua epäillyn rikoksen tapahtumaolosuhteista, jossa muut tapahtumiin osallistuneet henkilöt salataan. Asiaan ovat jo aiemmin kiinnittäneet huomiota eduskunnan perustuslakivaliokunta lausunnossaan PeVL 5/1999 (HE 34/1999) ja eduskunnan lakivaliokunta lausunnossaan LaVL 772000 (HE 34/1999 vp), kuten asianajaja Fredmanin ja Turpeisen eriävässä mielipiteessä on todettu.

Toimikunta esittää poliisilain 7 luvun 4 §:ään säännöstä ilmaisuvelvollisuudesta oikeudenkäynnissä, jolloin tuomioistuin voisi määrätä ilmaistavaksi tiedon. Tämän säännöksen käyttämisen edellytys on kuitenkin se, että on ylipäätään tieto siitä, että asiaan liittyy salattua tietoa. Mikäli toimikunnan ehdotusta esitutkintalain ja pakkokeinolain säännöksistä muutetaan Suomen Asianajajaliiton edellä esittämällä tavalla, olisi tieto pakkokeinon tai muun salaisen tiedonhankinnan käytöstä esitutkinnassa ilmaistava asianosaiselle esitutkintapöytäkirjassa, jolloin myös poliisilain 7 luvun 4 §:n käyttäminen mahdollistuisi.  

Toimikunta esittää kuitenkin, että ilmaisuvelvollisuus oikeudenkäynnissä edellyttäisi, että kysymys on syytteestä, josta saattaa seurata vankeutta kuusi vuotta tai ankarampi rangaistus. Tämä tarkoittaisi käytännössä, että valtaosassa oikeudenkäyntejä, joissa tällaista tietoa salattaisiin, ei kyettäisi täyttämään oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin edellytyksiä. Suomen Asianajajaliitto ehdottaa oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin turvaamiseksi, että rajaus muutetaan neljäksi vuodeksi vankeutta.
 
Lisäksi Suomen Asianajajaliitto esittää, että poliisilain 7 luvun 3 §:n 1 momentin loppuosaan tehdään tarkennus, jonka jälkeen momentti kuuluisi seuraavasti: 

Poliisin henkilöstöön kuuluva ei ole velvollinen ilmaisemaan hänelle palvelussuhteessaan luottamuksellisesti tietoja antaneen henkilöllisyyttä eikä salassa pidettäviä tietoja taktisista tai teknisistä menetelmistä.

Salaista olisi siis se, millä tavalla menetelmää on käytetty ja toteutettu, mutta ei jonkin menetelmän käyttö sinällään.

Toimikunta esittää lakiin yleisistä syyttäjistä säännöstä 11 a §, jonka mukaan mitä ehdotetun poliisilain 7 luvun 1 ja 3-5 §:ssä säädetään poliisin henkilöstöön kuuluvan vaitiolovelvollisuudesta ja -oikeudesta sovellettaisiin myös syyttäjälaitoksen henkilökuntaan kuuluvaan.

Suomen Asianajajaliitto vastustaa ehdotettua syyttäjän vaitiolovelvollisuutta ja 
-oikeutta.

Suomen Asianajajaliitto pitää syyttäjän vaitiolovelvollisuutta ja -oikeutta erityisen ongelmallisena. Kun syyttäjä ajaa syytettä rikoksesta epäiltyä vastaan, olisi syyttäjällä tietoa, jonka hän tietoisesti salaisi rikoksesta epäillyltä. Oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin edellytyksenä kuitenkin on Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan myös ns. equality of arms -periaate eli kummallakin oikeudenkäynnin osapuolella on oltava käytössä samat keinot tavoitteeseensa pääsemiseksi. Kun syyttäjä tällöin salaisi tietoisesti ja tarkoituksellisesti tietoa myös tuomioistuimelta, ei tuomioistuimen ratkaisu perustuisi oikeisiin lähtökohtiin. Lisäksi käytännössä tilanne, jossa syyttäjä kesken oikeudenkäynnin ryhtyisi vetoamaan salassapito-oikeuteensa, romuttaisi oikeudenkäynnin perustan.

Asianosaisjulkisuus esitutkinnassa

Toimikunnan ehdotuksesta ilmenee, että toimikunta ei ole ehtinyt käsitellä riittävässä määrin asianosaisjulkisuutta, sitä koskevaa ja siihen liittyvää säännöstöä. Toimikunnan ehdotuksia näiltä osin voidaan pitää vajavaisena asianosaisten oikeusturvan kannalta. Suomen Asianajajaliitto kiinnittää erityistä huomiota esitutkinnan asianosaisten oikeuteen saada tietoonsa ja käyttöönsä relevantti esitutkinnassa kertynyt aineisto toimikunnan ehdotuksen kehittämiseksi hallituksen esitystä silmällä pitäen.

Tietojen saanti epäkonventionaalisista tutkintakeinoista 

Suomen Asianajajaliitto korostaa rikoksesta epäillyn oikeutta saada tietoonsa ja käyttöönsä puolustustaan varten relevantti, asiaansa vaikuttava esitutkinnassa kertynyt tieto ja aineisto. Asianomistajan oikeusturvaa voidaan pitää riittävästi järjestettynä sitä kautta, että esitutkintaviranomainen esitutkinnassa selvittää ehdotetun esitutkintalain 1 luvun 2 §:ssä mainitut seikat myös asianomistajan intressissä ja syyttäjä ajaa rikosoikeudenkäynnissä syytteen ja mahdollisesti myös asianomistajan yksityisoikeudelliset vaatimukset. Se tieto ja aineisto, mikä on esitutkintaviranomaisen, asianomistajan sekä syyttäjän tiedossa ja käytettävissä, on oltava oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin toteutumiseksi myös rikoksesta epäillyn ja syytetyn tiedossa ja käytettävissä.

Rikoksesta epäillyn ja syytetyn puolelta on puolustusta varten ensinnäkin tarpeellista saada tieto siitä, mitä tietoja ja aineistoa on esitutkinnassa kertynyt ja mitä tietoa ja aineistoa siten on ylipäätään olemassa. Edelleen rikoksesta epäillyn ja syytetyn oikeusturva edellyttää, että nämä tiedot ja aineisto ovat rikoksesta epäillyn ja syytetyn perehdyttävissä siten, että voidaan selvittää tietojen ja aineiston relevanttius puolustukselle. Vielä rikoksesta epäillyn ja syytetyn asianmukainen oikeusturva sisältää sen, että puolustukselle relevantti ja tarpeellinen tieto ja aineisto on myös käytettävissä rikosoikeudenkäynnissä vedottavaksi ja todisteena esitettäväksi.

Rikoksesta epäillyn ja syytetyn oikeusturvan kannalta ei voida pitää riittävänä sitä, että esitutkintaviranomaisen ja syyttäjän velvollisuutena on tuoda esille myös rikosepäilyä ja syytettä vastaan puhuvat tiedot ja näyttö. Ensinnäkin esitutkintaviranomainen ja syyttäjä eivät ole eivätkä edes voi olla riittävässä määrin tietoisia siitä ja perehtyneitä siihen, mitä rikoksesta epäillyn ja syytetyn puolustus pitää välttämättömänä tai tarpeellisena selvityksenä puolustuksessaan. Toiseksi rikosoikeudenkäynti perustuu nykyisin nimenomaisesti siihen, että syyttäjä toimii syytetyn vastapuolena, syyttäjällä on väittämis- ja todistustaakka. Tässä asemassaan syyttäjän kyky ja mahdollisuudet tuoda samalla esille ja tietoon syytettä vastaan puhuvat seikat on alentunut. Lisäksi syyttäjä ei kaikissa tapauksissa ole edes tietoinen siitä, mitä syytettä vastaan puhuvaa näyttöä se esitutkinnassa kertynyt aineisto sisältää, mitä ei ole liitetty esitutkintapöytäkirjaan.
 
Rikoksesta epäillyllä ja syytetyllä on oltava oikeus selvittää myös salaisten pakkokeinojen käytön asianmukaisuus: Rikoksesta epäillyn ja syytetyn on saatava tieto siitä, että salaisia pakkokeinoja on käytetty, ja rikoksesta epäilyllä ja syytetyllä on oltava mahdollisuus perehtyä niiden käytön sallineisiin päätöksiin varmistuakseen siitä, että salaisten pakkokeinojen käytössä on menetelty asianmukaisesti ja että niiden kautta kertynyt tieto ja aineisto on saatu laillisin keinoin.
 
Suomen Asianajajaliitto viittaa asianajaja Markku Fredmanin ja Tuija Turpeisen jättämään eriävässä mielipiteessä esitettyyn selvitykseen niistä puutteista Suomen lainsäädännössä ja oikeuskäytännössä, joiden johdosta Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on joutunut toteamaan Euroopan ihmisoikeussopimuksen loukkauksen (esim. Natunen v. Suomi, V v. Suomi, Kuopila v. Suomi). Suomen Asianajajaliitto toteaa, että nämä jo todetut puutteet eivät tule korjatuiksi eivätkä riittävällä tavalla huomioon otetuiksi toimikunnan ehdotuksessa. Suomen Asianajajaliitto pitää tärkeänä ja siten ehdottaa, että nämä jo todetut puutteet Suomen lainsäädännössä korjataan hallituksen esityksessä.

Esitutkintapöytäkirjaan tehtävät merkinnät salaisista pakkokeinoista 

Esitutkintalaki
9 luku. Esitutkinta-aineisto
6 § Esitutkintapöytäkirja

Pakkokeinolaki
10 luku. Salaiset pakkokeinot ja muu salainen tiedonhankinta
60 § Julkisuuden rajoittaminen eräissä tapauksissa

Poliisilaki 
7 luku Vaitiolovelvollisuus ja -oikeus
3 § Vaitiolo-oikeus

Suomen Asianajajaliitto ehdottaa, että pakkokeinojen käytöstä esitutkinnassa tehdään merkintä esitutkintapöytäkirjaan.

Toimikunta on ehdottamansa pakkokeinolain 10 luvun 58 §:ssä, jossa säädettäisiin salaisesta tiedonhankinnasta ilmoittamisesta, hyväksynyt lähtökohdan, että puolustuksella on oltava tiedot epäkonventionaalisten keinojen käytöstä. Asiaan liittyy myös ehdotettu pakkokeinolain 10 luvun 60 §, joka koskee julkisuuden rajoittamista eräissä tapauksissa. Toimikunnan ehdotus on kuitenkin jäänyt siten vallinnaiseksi, että toimikunnan ehdotus ei sisällä sitä, onko käytettyjen pakkokeinojen käytöstä tehtävä merkintä esitutkintapöytäkirjaan. 

Koska tätä koskeva säännös koskee esitutkintaa ja esitutkintapöytäkirjaa, se tulisi sisällyttää esitutkintalakiin. Lisäksi asiayhteytensä vuoksi säännös tulisi merkitä myös pakkokeinolain 10 luvun 60 §:ään, joka koskee julkisuuden rajoittamista eräissä tapauksissa.

Kuten edellä on todettu, jotta ensinnäkin tieto siitä, mitä tietoa ja aineistoa esitutkinnassa on kertynyt ja on siten saatavilla rikoksesta epäillyn puolustukseksi, on myös salaisten pakkokeinojen käytöstä tehtävä merkintä esitutkintapöytäkirjaan, mikäli näin saatua tietoa ja aineistoa ei ole liitetty kaikkineen tai osaksikaan esitutkintapöytäkirjaan. Yksinomaan tiedonsaanti siitä, että salaista pakkokeinoa on käytetty esitutkinnassa, ei vaaranna salaisiin pakkokeinoihin ja niiden käyttöön mahdollisesti liittyvää taktisen tai teknisen tiedon tai menetelmän salassapitointressiä.

Kun merkintä pakkokeinojen ja myös salaisten pakkokeinojen käytöstä esitutkinnassa tehdään esitutkintapöytäkirjaan, poistuvat myös osin ne ongelmat, joita eduskunnan perustuslakivaliokunta on todennut lausunnossa PeVL 5/1999 (HE 34/1999) ja eduskunnan lakivaliokunta lausunnossa LaVL 772000 (HE 34/1999 vp) koskien poliisin vaitiolo-oikeuden suhdetta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin. Syytetyllä pitää olla säännönmukaisesti tieto siitä, että syytteessä tarkoitetun rikoksen selvittämisessä on käytetty epäkonventionaalista menetelmää. Se, että poliisi on käyttänyt rikoksen selvittämiseen esim. valeostoa tai peitetoimintaan, ei voi olla salaista tietoa. Salassapidon intressi on toisaalla, poliisille tietoja antaneen henkilön suojelemisessa ja poliisin taktisten ja teknisten menetelmien turvaamisessa. Perustuslakivaliokunta on lähtenyt siitä, että poliisi ei voi pitää omana tietonaan sitä, että epäkonventionaalisia keinoja on ylipäätään käytetty. Kuten lakivaliokunta on todennut, eri asia on se, kuinka laajalti poliisilla on velvollisuus kertoa toiminnastaan. Kun merkintä pakkokeinojen ja myös salaisten pakkokeinojen käytöstä esitutkinnassa tehdään esitutkintapöytäkirjaan, poistuu samalla myös se ongelma, mihin Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on puuttunut Suomea koskevassa ratkaisussaan V v. Suomi, jossa oikeudenmukainen oikeudenkäynti ei toteutunut, kun puolustukselta oli pimitetty tietoja (valeoston käyttö esitutkinnassa).

Eräässä eriävässä mielipiteessä on esitetty, että poliisin ei tarvitsisi ilmoittaa epäillylle, onko poliisin salaisia tiedonhankintamenetelmiä käytetty, jos salaista tiedonhankintaa on käytetty vain tiedonhankintamenetelmänä ilman, että tiedoilla olisi ollut merkitystä syyteharkinnan tai itse oikeudenkäynnin kannalta. Eriävässä mielipiteessä on esitetty, että rikoksen selvittämisen kannalta tuloksettomaksi jääneistä toimenpiteistä ei tarvitsisi ilmoittaa. Kyseisessä eriävässä mielipiteessä on sivuutettu rikoksesta epäillyn oikeus asianmukaiseen puolustukseen. Vaikka jollain tiedolla ei olisi ollut merkitystä syyteharkinnan kannalta ja syyttäjän kannalta oikeudenkäynnissä, sillä saattaa olla olennaista merkitystä rikoksesta epäillylle syytettä vastaan. Kuten on jo todettu, tätä arviointia ja punnintaa ei epäillyn ja syytetyn puolesta voi tehdä poliisi, esitutkintaviranomainen tai syyttäjä, vaan epäillyn ja syytetyn itsensä on kyettävä se selvittämään.

Suomen Asianajajaliitto ehdottaa, että esitutkintalain 9 luvun 6 §:ään lisätään uusi 4 momentti, jolloin toimikunnan ehdotuksen mukainen 4 momentti muuttuu 5 momentiksi. Suomen Asianajajaliitto ehdottaa, että uusi 4 momentti kuuluisi seuraavasti: 

Esitutkinnassa käytetyistä pakkokeinoista on tehtävä merkintä pöytäkirjaan. Asianosaiselle on pyynnöstä toimitettava jäljennökset esitutkinnassa käytettyjen pakkokeinojen käyttöä koskevat päätökset, ellei niitä ole liitetty esitutkintapöytäkirjaan.
 
Suomen Asianajajaliitto ehdottaa, että pakkokeinolain 10 luvun 60 §:ään lisätään uusi 3 momentti, jolloin toimikunnan ehdotuksen mukainen 3 momentti muuttuu 4 momentiksi. Suomen Asianajajaliitto ehdottaa, että uusi 3 momentti kuuluisi seuraavasti: 

Esitutkintapöytäkirjaan tehtävistä merkinnöistä ja pakkokeinojen käytöstä koskevien päätösten toimittamisesta asianosaiselle noudatetaan esitutkintalain 9 luvun 6 §:n säännöksiä. 

Suomen Asianajajaliitto ehdottaa vastaavan muutoksen edelleen poliisilain 7 luvun 3 §:n 1 momenttiin, joka muutettuna kuuluisi seuraavasti:

Poliisin henkilöstöön kuuluva ei ole velvollinen ilmaisemaan hänelle palvelussuhteessaan luottamuksellisesti tietoja antaneen henkilöllisyyttä eikä salassa pidettäviä tietoja taktisista tai teknisistä menetelmistä.

Se, että salassa on käytetty jotain menetelmää tai taktiikkaa ei sinänsä ole enää esitutkinnan päätyttyä salassa pidettävää tietoa. Salaista on se, millä tavalla menetelmää on käytetty ja toteutettu.

Pakkokeinojen käyttöä esitutkinnassa koskevien päätösten saaminen

Esitutkintalaki
9 luku. Esitutkinta-aineisto
6 § Esitutkintapöytäkirja

Pakkokeinolaki
10 luku. Salaiset pakkokeinot ja muu salainen tiedonhankinta
60 § Julkisuuden rajoittaminen eräissä tapauksissa

Suomen Asianajajaliitto ehdottaa säännöstä siitä, että asianosaisella olisi oikeus saada esitutkintaviranomaiselta esitutkinnassa käytettyjä pakkokeinoja koskevat päätökset.

Tiedon saaminen salaisen pakkokeinon käytöstä mahdollistaa myös sen varmistamisen ja tarkastamisen, että salaista pakkokeinoa on käytetty laillisesti. Koska oikeuskäytännössä on esiintynyt, että rikoksesta epäillyn on varsin työlästä hankkia omatoimisesti pakkokeinoja koskevia päätöksiä, ja kun ne keskitetysti jo ovat esitutkintaviranomaisen hallussa esitutkinnan päättyessä, olisi tarkoituksenmukaista, että rikoksesta epäillyn pyynnöstä esitutkintaviranomaisen tulisi toimittaa esitutkinnassa käytettyjä pakkokeinoja koskevat päätökset, niiden jäljennökset, rikoksesta epäillylle tämän pyynnöstä. Esitutkinnassa käytettyjen pakkokeinojen sallimista koskevien päätösten toimittaminen pyynnöstä rikoksesta epäillylle on myös omiaan hälventämään niiden käytön laillisuutta koskevia epäilyjä ja lisää siten suoritetun esitutkinnan luotettavuutta. Koska kaikissa tapauksissa rikoksesta epäillyllä ei ole tarvetta näiden päätösten saamiseen ja tarkistamiseen, ei ole tarpeellista, että niitä kaikissa tapauksissa liitettäisiin esitukintapöytäkirjaan, vaan että ne tarvittaessa olisivat pyynnöstä saatavissa. Ottaen huomioon pakkokeinojen käyttämistä koskevien päätösten sisältö, mistä säädetään yksityiskohtaisesti pakkokeinolaissa kunkin pakkokeinon kohdalta erikseen, ei päätösten sisältämien tietojen saannin voida katsoa vaarantavan salaisiin pakkokeinoihin ja niiden käyttöön mahdollisesti liittyvää taktisen tai teknisen tiedon tai menetelmän salassapitointressiä. Lisäksi kun oikeus päätösten saamiseen liittyisi esitutkinnan päättymiseen, ei sen enää voida katsoa vaarantavan myöskään rikoksen selvitysintressiä siinä vaiheessa.

Myös tätä koskeva säännös koskee esitutkintaa ja esitutkintapöytäkirjaa, joten se tulisi sisällyttää esitutkintalakiin. Lisäksi asiayhteytensä vuoksi säännös tulisi merkitä myös pakkokeinolain 10 luvun 60 §:ään, joka koskee julkisuuden rajoittamista eräissä tapauksissa.

Suomen Asianajajaliitto ehdottaa, että esitutkintalain 9 luvun 6 §:ään lisätään uusi 4 momentti, jolloin toimikunnan ehdotuksen mukainen 4 momentti muuttuu 5 momentiksi. Suomen Asianajajaliitto ehdottaa, että uusi 4 momentti kuuluisi seuraavasti: 

Esitutkinnassa käytetyistä pakkokeinoista on tehtävä merkintä pöytäkirjaan. Asianosaiselle on pyynnöstä toimitettava jäljennökset esitutkinnassa käytettyjen pakkokeinojen käyttöä koskevista päätöksistä, ellei niitä ole liitetty esitutkintapöytäkirjaan.
 
Suomen Asianajajaliitto ehdottaa, että pakkokeinolain 10 luvun 60 §:ään lisätään uusi 3 momentti, jolloin toimikunnan ehdotuksen mukainen 3 momentti muuttuu 4 momentiksi. Suomen Asianajajaliitto ehdottaa, että uusi 3 momentti kuuluisi seuraavasti: 

Esitutkintapöytäkirjaan tehtävistä merkinnöistä ja pakkokeinojen käytöstä koskevien päätösten toimittamisesta asianosaiselle noudatetaan esitutkintalain 9 luvun 6 §:n säännöksiä. 

Tiedon antaminen ääni- tai kuvatallenteesta

Pakkokeinolaki
10 luku. Salaiset pakkokeinot ja muu salainen tiedonhankinta
60 § Julkisuuden rajoittaminen eräissä tapauksissa
52 § Tallenteiden tutkiminen

Toimikunta ehdottaa, että pakkokeinolain 10 luvun 60 §:n 2 momentissa säädettäisiin, että henkilön oikeutta saada asiakirjoja, tallenteita tai tietoja voitaisiin rajoittaa, jos tiedon antamatta jättäminen ei loukkaa asianosaisen oikeutta asianmukaisesti puolustautua tai muuten asianmukaisesti valvoa oikeuttaan oikeudenkäynnissä, ja salassapito on välttämätöntä valtion turvallisuuden varmistamiseksi taikka hengen, terveyden tai salassa pidettävien taktisen ja teknisten menetelmien suojaamiseksi.  

Ensinnäkin toimikunnan esitys siitä, että tiedon antamista voitaisiin rajoittaa, jos tiedon antamatta jättäminen ei loukkaa asianosaisen oikeutta asianmukaisesti puolustautua tai muuten asianmukaisesti valvoa oikeuttaan oikeudenkäynnissä, ei ole toteuttavissa muulla tavoin kuin sallimalla tiedon saanti ja asianosaisen oma selvitysmahdollisuus siitä, mitä asiakirjat, tallenteet ja tiedot pitävät sisällään. Esitutkintaviranomainen tai syyttäjä ei ole tietoinen eikä voikaan olla tietoinen siitä, mikä tieto on asianosaiselle välttämätöntä ja tarpeellista hänen asianmukaiseksi puolustuksekseen ja oikeutensa valvomisekseen.

Kuten asianajaja Fredmanin ja Turpeisen eriävässä mielipiteessä on todettu Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen todenneen ratkaisussa Natunen v. Suomi, jossa oli kyse telekuunteluaineiston saamisesta puolustuksen käyttöön muiltakin osin kuin mitä poliisi oli pitänyt asiaan vaikuttavana, että EIS 6 artiklan 3 b)-kohdan mukaisiin edellytyksiin kuuluu mahdollisuus tutustua esitutkinnan tuloksiin eikä EIS 6 artiklan 1 kohdan vaatimuksia täytetty, jos kysymys siitä, mikä esitutkinta-aineisto on relevanttia jutussa, jää tutkijaviranomaisen päätettäväksi joko yksin tai yhdessä syyttäjän kanssa. Vastaavaan lopputulokseen on päädytty myös muissa Suomea koskevissa ratkaisuissa.  

Hallituksen esityksessä (HE 52/2002) on katsottu, että telepakkokeinoilla esitutkintaviranomaisen haltuun saatua aineistoa tulee säilyttää puolustuksen intressissä määräaika vielä rikosasian päättymisen jälkeenkin. Tämän tarkoitus ei kuitenkaan toteudu, jos asianosaisella ei ole oikeutta perehtyä siihen aineistoon, jota häntä varten säilytetään.

Suomen Asianajajaliitto yhtyy siihen, mitä asiasta on asianajaja Fredmanin ja Turpeisen eriävässä mielipiteessä todettu:

Oikeudenmukainen oikeudenkäynti edellyttää, että kaikilla asianosaisilla on mahdollisuus saada käyttöönsä aineisto, jolla voi olla vaikutusta oikeudenkäynnissä. Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan kolmannessa kappaleessa taataan rikoksesta epäillylle vähimmäisoikeutena edellytykset valmistella puolustustaan. Ihmisoikeustuomioistuimen käytännössä on oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin keskeiseksi vaatimukseksi vahvistettu ns. equality of arms, eli aseiden yhtäläisyyden periaate. Kummallakin oikeudenkäynnin osapuolella on oltava käytössä 	samat keinot tavoitteeseensa pääsemiseksi. Voidakseen saada tietoonsa ja käyttöönsä aineistoa, jolla voi olla vaikutusta oikeudenkäynnissä, asianosaisen on saatava käyttöönsä myös laajempi aineisto, jotta asianosainen voi itse arvioida sen aineiston, jonka pohjalta todisteet oikeudenkäynnissä valikoituvat. Jos aineistoa on tarve rajata, on puolustuksen päästävä mukaan menettelyyn, jossa tuomioistuin viimekädessä asian ratkaisee (ks. Natunen-tapaus kpl 48).

Toiseksi toimikunnan ehdottama säännös tarkoittaisi käytännössä nykytilanteessa sitä, että rikoksesta epäillyn oikeutta saada ainakin telekuuntelussa syntyneitä äänitallenteita säännönmukaisesti rajoitettaisiin. Tämä johtuu siitä, että esitutkintaviranomaisten mukaan telekuuntelussa syntyneet äänitallenteet sisältävät nykyisin aina salassa pidettäviä taktisia ja teknisiä menetelmätietoja. Käytännössä esitutkintaviranomaiset ovat toisinaan suostuneet siihen, että äänitallenteita on määrätyin rajoituksin ollut kuunneltavissa esitutkintaviranomaisen luona. Suomen Asianajajaliitto pitää asiantilaa epätyydyttävänä. Toimikunnan ehdotus ei käytännössä takaa rikoksesta epäillylle mahdollisuutta asianmukaiseen puolustukseen. Jo se, että rikoksesta epäilty on pakotettu käytännössä vastapuolensa luona, vastapuolensa valvonnan alaisena ja vastapuolelleen puolustuksensa relevantteja seikkoja ennalta ilmaisten etsimään aineistosta rikosepäilyä vastaan puhuvaa näyttöä, on mahdoton. Se ei myöskään mahdollista rikoksesta epäillyn ja avustajansa vapaata ja luottamuksellista keskustelua siitä, mitä aineistosta ilmenee ja miten sitä on tulkittava. Yleensä telekuuntelulla kertynyt aineisto on niin mittava, että sen kuunteleminen esitutkintaviranomaisen luona veisi päiviä, kun taas aineiston vapaaseen käyttöön saaminen mahdollistaisi sen selaamisen ja analysoinnin nopeammin ja tarkoituksenmukaisemmin. 

Tältä osin ongelma on pitkälti se, että telekuunteluista on teknisesti mahdollista valmistaa tallenne, joka ei sisällä salassa pidettäviä taktisia ja teknisiä menetelmätietoja, mutta esitutkintaviranomaiset ovat haluttomia jo resurssisyistä sellaisia valmistamaan. Koska on oletettavaa, että asiantila ei muutu, ellei siihen synny velvoitetta tai pakkoa, Suomen Asianajajaliitto ehdottaa, että toimikunnan esittämästä rajoituksesta poistetaan rajoitusmahdollisuus salassa pidettävien taktisen ja teknisen menetelmien suojaamisesta, kun suojaaminen on nykymenetelmin mahdollista muilla keinoin, kunhan niitä käytetään.

Lisäksi Suomen Asianajajaliitto ehdottaa, että oikeus tiedon saantiin olisi paitsi sen jälkeen, kun säännöksessä tarkoitettu ilmoitus on tehty, aina myös esitutkinnan päättymisen jälkeen eli käytännössä rikosoikeudenkäyntiä varten. Toimikunta on todennut perusteluissaan (s.193) Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen edellyttäneen säännöksiä toimenpiteistä, joilla telekuuntelulla kertyneet tallenteet voidaan antaa sellaisinaan ja kokonaisuudessaan tuomarille ja puolustukselle mahdollista tarkastusta varten. Toimikunnan ehdotus on kuitenkin tältä osin jäänyt vajavaiseksi.

Suomen Asianajajaliitto ehdottaa, että pakkokeinolain 10 luvun 60 §:n 2 momenttia tarkennetaan seuraavasti:

Kun 58 §:ssä tarkoitettu ilmoitus on tehty, 1 momentissa tarkoitetun henkilön oikeutta saada asiakirjoja, tallenteita tai tietoja voidaan rajoittaa, jos tiedon antamatta jättäminen ei loukkaa asianosaisen oikeutta asianmukaisesti puolustautua tai muuten asianmukaisesti valvoa oikeuttaan oikeudenkäynnissä, ja salassapito on välttämätöntä valtion turvallisuuden varmistamiseksi taikka hengen, terveyden tai salassa pidettävien taktisten ja teknisten menetelmien suojaamiseksi. Kun se esitutkinta on päättynyt, jossa pakkokeinoa tai muuta salaista tiedonhankintaa on käytetty, asianosaisen oikeutta saada asiakirjoja, tallenteita ja tietoja voidaan rajoittaa vain, jos salassapito on välttämätöntä valtion turvallisuuden varmistamiseksi taikka hengen tai terveyden suojaamiseksi.

Asiaan liittyy myös toimikunnan pakkokeinolain 10 luvun 52 §:ään ehdottama säännös tallenteiden tutkimisen rajoittamisesta. Toimikunnan ehdotuksen mukaan tallennetta saisi tutkia vain tuomioistuin, pidättämiseen oikeutettu virkamies, tutkittavana olevan rikoksen tutkija ja tietyin edellytyksin asiantuntija tai muu henkilö, jota käytetään apuna rikoksen selvittämisessä. Suomen Asianajajaliitto näkee tarpeelliseksi, että säännöksessä selvyyden vuoksi mahdollistetaan asianosaisten tutkintaoikeus siihen tallenteeseen tai tallennekappaleeseen, joka asianosaisella on oikeus saada esitutkintaviranomaiselta.

Suomen Asianajajaliitto ehdottaa, että pakkokeinolain 10 luvun 52 § tarkennetaan siten, että sen loppuun lisätään seuraava lause:

Asianosainen saa tutkia tallennetta, jonka hän on saanut tämän tai muun lain nojalla esitutkintaviranomaiselta, pidättämiseen oikeutetulta virkamieheltä tai tuomioistuimelta.  

Helsingissä 25. syyskuuta 2009

SUOMEN ASIANAJAJALIITTO

Riitta Leppiniemi
Suomen Asianajajaliiton puheenjohtaja, asianajaja

Suomen Asianajajaliiton lausunnot valmistellaan oikeudellisissa asiantuntijaryhmissä, joiden toiminnassa on mukana noin 120 asianajajaa. Tämä lausunto on valmisteltu rikosprosessioikeuden asiantuntijaryhmässä.