Rata-aukio 2							LAUSUNTO 
90100 OULU							30.9.2009
Puh 01036 49500
Fax 01036 49615
oulu.ko@oikeus.fi

OIKEUSMINISTERIÖLLE

Viite: 		
Lausuntopyyntönne 27.5.2009 esitutkinta- ja pakkokeinotoimikunnan mietinnöstä (oikeusministeriön komiteamietintö 2009:2) 

Käräjäoikeuden lausunto

YLEISTÄ 

Komiteamietinnön laajuuden ja lausuntoa varten käytettävissä olevan ajan rajallisuuden vuoksi lausunto keskittyy mietinnön pakkokeinolakia koskevaan uudistusehdotukseen. 

Komitean ehdottaman kokonaisuudistuksen tarve ja uudistuksen tavoite selkiinnyttää lainsäädäntöä on osittaisuudistusten jälkeen tärkeä ja puollettava. Kokonaisuudistusehdotus on erittäin laaja, minkä vuoksi periaatteellisiin kysymyksiin ei laajemmin puututa, vaan lausunnossa otetaan ehdotukseen kantaa lähinnä käytännön tuomioistuintyöskentelyn näkökohdista ja tarpeista. 

YKSITYISKOHTAISIA HAVAINTOJA 

Erilaisten pakkokeinojen käsittely tuomioistuimessa 

Käytännön työssä ongelmana ovat nykyisen pakkokeinolain aikana pakkokeinolain viittaussäännökset käytettävien menettelyjen osalta. Istuntokäsittelyssä asian ratkaiseminen on tietenkin aina menettelyltään oikeana pidettävää, mutta kirjallisessa menettelyssä ratkaiseminen selvästi taloudellisempaa. Ainakin syytteen nostamisen määräaikojen jatkamisen käsittelymenettelyn osalta on tällä hetkellä eri puolilla maata erilaista käytäntöä näistä syistä johtuen. Uudistuksessa menettelytapojen selkiinnyttäminen olisi toteutettavissa ja kysymys on pakkokeinoasioiden käsittelyn tehokkuudesta ja taloudellisuudesta. 

Komitean ehdottomassa muodossa pakkokeinolaki sisältäisi kuitenkin entiseen tapaan tai jopa enemmänkin kuin voimassa olevassa pakkokeinolaissa viittauksia vangitsemista koskevaan lukuun menettelyn osalta, mikä jälleen tulee aiheuttamaan epäselvyyttä ja epäjohdonmukaisuutta muiden pakkokeinojen menettelyn osalta. Laissa tulisi säätää selkeästi, milloin "varattava tilaisuus tulla kuulluksi" tarkoittaa lähtökohtaisesti kirjallista kuulemista ja milloin istunnossa kuulemista. 

Videokuulemisen käytön edellytykset 

Vangitsemisasiain käsittelyn osalta ehdotetaan, että vangittavaksi vaadittavaa/vangittua voidaan kuulla videoneuvottelua käyttäen vankilasta käsin. Videoneuvottelun käyttämiselle mahdollisimman laajasti on valtiontaloudelliset syyt, mutta kysymys ei kuitenkaan silloin liene henkilökohtaisesta kuulemisesta tuomioistuimessa tai kysymys on ainakin tulkinnanvarainen. Valtiontaloudelliset seikat eivät voi yksinään olla peruste sivuuttaa vangitun/vangittavaksi vaaditun henkilökohtaisen kuulemisen oikeutta. 

Oikeudenkäymiskaaren 17 luvussa on videokuulemiselle asetettu tarkat ja itse käsiteltävään asiaan liittyvät perusteet, joskin myös kuultavaa koskevat taloudelliset syyt. Vangitsemisessa ei kylläkään ole kysymys asian lopullisesta ratkaisemisesta, mutta toisaalta siinä on kysymys tuomioistuimen vakavimman pakkokeinon käyttämisestä vapauden osalta. Vangittavaksi vaaditun/vangitun videoteitse kuulemisen olisi perustuttava joko hänen omaan suostumukseensa tai ainakin siihen, ettei hän ilmoita vastustavansa videokuulemista, ellei ole erityistä aihetta järjestää videokuulemista vastoin hänen tahtoaan, joita voisivat olla esimerkiksi turvallisuussyyt tai kuljettamiseen kuluva poikkeuksellisen pitkä kuljetusmatka tai hankaluus. Suostumuksen hankkimismenettely ei käytännössä muodostuisi aikaa vieväksi eikä 
vaativaksi huomioon ottaen, että henkilö on kiinniotettuna viranomaisen suojissa. Joka tapauksessa pakkokeinolaissa tulee säätää edellytykset videokuulemisen käyttämiselle selkeyden ja yhdenmukaisuuden turvaamiseksi ja koska videoneuvottelukuuleminen ei kuitenkaan ole käytännössä samanlaista eli yhtä välitöntä kuin henkilökohtainen kuuleminen. 

Vangitsemisen uudelleenkäsittelyssä käsitellään myös vangitsemisen edellytyksiä eikä liene olemassa asiallisia perusteita säätää uudelleenkäsittelyyn erilaisia menettelysäännöksiä tältä osin. 

Telekuuntelu ja -valvonta 

Telekuuntelun ja - valvonnan osalta mietinnössä ei ole ehdotettu asiallisia muutoksia lain nykyiseen sanamuotoon siltä osin, kenen viestintää saadaan kuunnella tai valvoa. Kuitenkin lain perusteluissa on sivulla 452 kirjoitettu, että telekuuntelua ja -valvontaa voitaisiin kohdistaa myös epäiltyyn, joka on nimeltään tuntematon. Lain sanamuoto, jonka mukaan luvassa tulee ilmoittaa "rikoksesta epäilty" ei voine tarkoittaa muuta kuin henkilön nimeä. Lain perusteluissa ei voida laajentaa "rikoksesta epäillyn" merkitystä siten, että telepakkokeinoluvassa ei edellytettäisikään epäillyn nimeä, vaan rikoksesta epäilty voitaisiin yksilöidä perustelujen mainitsemalla tavalla teleosoitteella tai telepäätelaitteella. Kysymys lienee silloin tiedustelutyyppisestä toiminnasta, johon telepakkokeinoja ei voida käyttää, kuten toisaalla perusteluissa sivulla 460 onkin todettu. 

Tämän kysymyksen osalta on kiinnitettävä huomiota myös telepakkokeinojen käytön jälkikäteiskontrolliin, joka jäisi sellaisen tuntemattoman epäillyn osalta käyttämättä, jonka nimi ei tule lainkaan poliisin tietoon. Tällöin ei ole ketään, jolle käytetystä telepakkokeinosta jälkikäteen ilmoitettaisiin, eli pakkokeinon käyttö jäisi kokonaan tulematta kohteen tietoon, vaikka hänen osaltaan rikosta ei todettaisi tapahtuneen eikä luonnollisesti olisi muitakaan ilmoittamatta jättämisen edellytyksiä, jotka rikoksesta epäillyn osalta toisaalla tarkasti säädetään. 

Lain systematiikka 

Systematiikan kannalta olisi selkeintä, että ne epäkonventionaaliset pakkokeinot, jotka on tarkoitettu yksinomaan Helsingin käräjäoikeuden ratkaistavaksi, olisivat pakkokeinolaissa omana lukunaan. Lakiuudistuksen tarkoitus selkiinnyttää lainsäädäntöä ei viittaussäännösten runsauden vuoksi vaikuta toteutuvan kovin hyvin. Sekavuutta aiheuttaa myös aineellisen sisällön ja menettelytapasäännösten kirjoittaminen samaan pykälään. 

Salaisten pakkokeinojen kaksiasianosaissuhde/objektiivisuuden vaatimus 

Kaksiasianosaissuhde on selkeintä menettelyllisesti ja lopputuloksen oikeellisuuden kannalta. Telepakkokeinoissa kaksiasianosaissuhdetta ei ole eikä ehdoteta toteutettavaksi. Istuntokäsittelyn järjestäminen ei itsessään ole oikean lopputuloksen tae, vaan se, millaisia seikkoja istunnossa tulee esille pakkokeinon käyttämisen edellytyksistä. Ellei julkisen asiamiehen käyttämiseen voida mennä, joka tapauksessa on syytä harkita, tulisiko pakkokeinolaissa säätää siitä, että pakkokeinon vaatijan tulee esittää tarpeelliset tiedot pakkokeinoasian ratkaisemiseksi noudattaen objektiviteettiperiaattetta. 

Pakkokeinovaatimusten esittäjä 

Asian käsittelyn kannalta on parasta, että vaatimuksen esittäjänä toimii pakkokeinoistunnoissa tutkinnanjohtaja tai se tutkija, joka parhaiten tuntee esitutkinnan sisällön ja vaiheen. Merkitystä ei asiallisesti ole niinkään sillä, onko vaatija "pidättämiseen oikeutettu virkamies" vai ei, jos hänellä on esitutkinnan suorittamisessa sellainen asema, että hän tuntee seikat, jotka ovat pakkokeinon käytön edellytyksiä pohdittaessa merkityksellisiä ja ratkaisevia. Pakkokeinojen käyttämistä koskevien vaatimusten esittäjänä tulisi säätää toimimaan jutun tutkinnanjohtaja tai se kysymyksessä olevassa esitutkinnassa tutkijana toimiva poliisimies, joka pakkokeinovaatimusta esitettäessä parhaiten tuntee esitutkinnan sisällön ja vaiheen. 

Käräjäoikeuden lausunnon ovat valmistelleet käräjätuomarit Juhani Laurinolli ja Pirjo Keisu. 

Laamannin sijainen, 
käräjätuomari, osastonjohtaja		Antti Savela