Oikeusministeriö	

LAUSUNTO ESITUTKINTa- JA PAKKOKEINOTOIMIKUNNAN MIETINNÖSTÄ	

Keski-Suomen poliisilaitos esittää lausuntona esitutkintalain, pakkokeinolain ja poliisilain kokonaisuudistusta koskevasta mietinnöstä asiakohdittain seuraavaa:

ETL 2:3 Tutkija 

Pykälässä korostuu tutkinnanjohtajan valvonta ja vastuu. Valvontaa ei tapahdu massarikostutkinnassa tosiasiallisesti.  Mikäli tutkijasta halutaan säätää, tulisi korostaa myös hänen vastuutaan. Tutkijalta on edellytettävä, että hän omalta osaltaan vastaa tutkittavakseen määrättyjen rikosten tutkinnasta, tarkoituksenmukaisesta priorisoinnista ja määräaikojen noudattamisesta.

ETL 3:4 (11:9) Asianomistajarikoksen esitutkinnan toimittaminen

Asianomistajan rangaistusvaatimuksen peruuttaminen on lopullinen. Selkiyttämiseen pyrittäessä myös tästä tulisi säädöksessä olla maininta.

ETL 3:5 Rikollisen teon tutkinta

Pykälän 2 momentin 3-kohdan sanamuoto on ongelmallinen eikä riittävän selkeästi tuo esille perusteluissa mainittua viittausta nimenomaisesti 7 luvun 16 §:n 1 momenttiin. Mikäli kyse on ainoastaan lastensuojelutoimenpiteiden tarpeen selvittämisestä, kuuluu tehtävä selkeästi lastensuojelu-viranomaisille. Lastensuojelutarpeen selvittämisessä voi olla etua siitä, että asia on poliisin toimesta jo selvitetty, mutta välttämätöntä se ei ole. Esitetyssä muodossa tämä pykälä mahdollistaa sen, että aina sekavissa, hankalissa asioissa sosiaaliviranomainen pyytää poliisia tekemään pohjatyön omille päätöksilleen. Jo nyt on sosiaaliviranomaisten taholta esitetty ajoittain tämänsuuntaisia toiveita. Tämä kehityssuunta ei ole oikea. Mikäli tämä ei ole ollut myöskään lainsäätäjän nimenomainen tarkoitus, tulee pykälää selkiinnyttää siten, ettei erilaisille tulkinnoille ja pallottelulle jää tilaa.

Lasten osallisuus esim. koulu-uhkaustilanteisiin selvitetään poliisin toimesta. Sen sijaan alle 15-vuotiaiden lasten pahoinpidellessä koulussa toisiaan on selvää, että asian työstäminen kuuluu pääsääntöisesti lastensuojeluviranomaisille, jos asianosaisten henkilöllisyys on selvillä. Lasten keskinäisiä nahisteluja ei vastaisuudessakaan voitane sälyttää poliisille puhumattakaan lievemmistä rikollisista teoista. Mikäli näin kuitenkin halutaan tehdä, on tiedostettava, että kyse on todella mittavasta työmäärästä, joka tulee myös resursoinnissa huomioida.

Lasten tekemät asianomistajarikokset ovat lähtökohtaisesti vähäisiä tai ne kohdistuvat omiin perheenjäseniin. Ellei näin ole, rikoksista yleensä vaaditaan rangaistusta. Poliisin ei tarvitse osallistua näidenkään alle 15-vuotiaita koskevien rikosten selvittämiseen, mikäli epäillyt ovat tiedossa. Lisäksi tulee aina vakavasti harkita, onko lapsen edun mukaista käynnistää prosessi, jossa hänen samassa taloudessa edelleen asuvat läheisensä ovat vastapuolina.

ETL 4:3 Oikeus olla myötävaikuttamatta rikoksen selvittämiseen

Luku sääntelee yleisiä esitutkintaperiaatteita, joten 2 momentin ilmoitusvelvollisuus olisi sisällöllisesti "oikeammassa" pykälässä sijoitettuna 7:10 kohtaan Ennen kuulustelua tehtävät ilmoitukset.

Oikeus olla myötävaikuttamatta rikoksen selvittämiseen on kansainvälisesti tunnustettu periaate. Kuitenkin sen tiukka toteuttaminen etenkin nuorten kuulusteluissa on omiaan synnyttämään hämmennystä ja epävarmuutta. Pykälässä tosin edellytetään merkityksen perustelemista, mutta pykälään tulisi ehdottomasti sisällyttää selkeä viittaus RL 6 luvun  6 §:ään.  Esimerkkeinä oman rikoksen selvittämisen edistämisestä lievennysperusteena on mainittu mm. vilpitön käyttäytyminen kuulusteluissa, tunnustaminen sekä itsensä ilmianto.

Yhä useammin avustajat kehottavat päämiestään pidättäytymään edesauttamasta asiansa selvittämisessä. Tämä on puolustamisen kannalta yksioikoinen, helppo ratkaisu, mutta selvitetyissä rikoksissa päämies menettää samalla mahdollisuutensa tehokkaalla ja uskottavalla tavalla vedota lieventämisperusteisiin. Tämän tilanteen huolellinen perusteleminen asiakkaalle ilman em. viittausta on paitsi vaikeaa myös helposti painostukseksi tulkittavaa.

ETL 4:8 Edunvalvojan määrääminen lapselle

Tutkinnanjohtaja ei voi tehdä esitystä sijaisedunvalvojasta suoraan tuomioistuimelle ottamatta kantaa edunvalvojan henkilöön. Tästä syystä maistraatti lienee ainoa taho, jolle tutkinnanjohtaja voi käytännössä tehdä hakemuksen edunvalvojan määräämiseksi. 

ETL 4:10 Oikeus käyttää avustajaa esitutkinnassa

Tutkinnanjohtajan velvollisuus tehdä tuomioistuimelle esitys oikeudenkäyntiavustajasta on koettu epätarkoituksenmukaiseksi tilanteessa, jossa suostumuksensa antanut avustaja voi itse hakea puolustajan määräämistä kyseisellä perusteella tutkinnanjohtajan/tutkijan kanssa asiasta keskusteltuaan. Käytännöstä, että tutkinnanjohtaja tekee esityksen tuomioistuimelle, on siten täällä luovuttu ja siirrytty em. käytäntöön. 

Tukihenkilön määräämistä koskevia esityksiä ei tutkinnanjohtaja käytännössä tee, koska asiat ovat poikkeuksetta luonteeltaan sellaisia, että ne edellyttävät nimenomaisesti oikeudenkäyntiavustajaa.

ETL 4:12 Esitutkinnan käsittelykieli

Pykälä koskee perustelujen mukaan kaikkea esitutkintaa niin sanotussa laajassa merkityksessä. Tulkkausvelvollisuus näyttää siten ulottuvan myös lisääntymässä oleviin epäselviin jopa kymmenien sivujen mittaisiin rikosilmoituksiin, olipa niitä laadittu millä kielellä tahansa. Esitutkinnassa jokaisen tulee saada käyttää omaa kieltänsä, sen sijaan ilmoitusta tehtäessä ei liene kohtuutonta edellyttää, että asia kiteytetään esitutkintaviranomaisen virka-alueen enemmistön kielelle. Pykälä sinänsä näyttäisi taipuvan tähän tulkintaan, mutta perustelut esitutkinnan laajan tulkinnan osalta tekevät asiasta valitettavan yksiselitteisen. Herää kysymys, onko asia loppuun saakka mietitty. 

ETL 7:6 Asianomistajan totuudessa pysymisvelvollisuus

Verrattaessa sianomistajan oikeuksia ETL 4:3:een, on syytä todeta, ettei asianomistajallakaan ole velvollisuutta myötävaikuttaa oman syyllisyytensä selvittämiseen. Selkeyttämiseen pyrittäessä myös tästä tulisi säädöksessä olla maininta. 

ETL 9:5 Ääni- ja kuvatallenteiden tarkastaminen

Lapsen puhutuksen tarkastaminen vaihtoehtoisesti kuulustelupöytäkirjan tarkastamisella on epätarkoituksenmukaista tilanteessa, jossa kuulustelua on tarkoitus käyttää todisteena oikeudessa. Kaikille osapuolille varataan tilaisuus tutustua videoituun puhutukseen ja sellaisenaan se esitetään myös oikeudenkäynnissä. Puhtaaksikirjoittamisen vaatimus on tarpeeton, työläs jäänne nykyaikaista videointitekniikkaa hyödynnettäessä.

ETL 11:1 Esitutkintapäätös

Esitutkintapäätös ei aina edellytä lisätietoja antavan esitutkintavirkamiehen yhteystietoja. Päätöksen saajat osaavat ottaa tarvittaessa yhteyttä päätöksen tekijään. Massarikostutkinnassa ei tulisi antaa ihmisille sellaista kuvaa, että kaikki päätökset ovat perusteltuinakin vielä keskusteluasioita ja asioita, joista jollakulla on annettavanaan päätöksestä ilmenemätöntä lisätietoa. 

ETL 11:3 Avustajan kelpoisuus

3 §:n 1 momentin 2 kohdan muotoilu ’oletettavasti vaikeuttaa merkittävästi asian selvittämistä’ on ilmaisultaan löysä ja huono. Pitäisi olla pääsääntö, että samassa asiassa kahdella epäillyllä ei ole sama avustaja. Merkittävä vaikeuttaminen on yleensä mahdollista todeta vasta kun on liian myöhäistä. 

PKL 6 luku Vakuustakavarikko

Pakkokeinolain 6 luvussa ehdotetaan säänneltäväksi rikosepäilyyn perustuvasta vakuustakavarikosta. Rikosperusteisella vakuustakavarikolla pyritään turvaamaan mm. rikoksen uhrin vahingonkorvaussaatavan tai rikoksen johdosta tuomittavan menettämisseuraamuksen maksamista. Rikosperusteinen vakuustakavarikko ei kuitenkaan vallitsevan nykytilan mukaan käytännössä merkitse sitä, että tulevassa rikostuomiossa maksettavaksi määrätty vahingonkorvaussaatava tai menettämisseuraamus olisi tosiasiallisesti turvattu vakuustakavarikkopäätöksellä. Tämä johtuu siitä, että ulosottokaaren 4 luvun 43 § mahdollistaa ulosottoperusteen ilmaantuessa omaisuuden ulosmittauksen myös vakuustakavarikon alaisesta omaisuudesta. Turvaamistoimi ei siis estä omaisuuden ulosmittausta. 

Vallitsevaa tilaa voitaneen pitää perusteltuna niissä tilanteissa, joissa ulosottoperuste on syntynyt ennen turvaamistoimihakemuksen vireilletuloa. Ulosottoperusteeseen perustuvalla ulosmittauksellahan aiemman oikeusperusteen haltijoiden oikeus asetetaan tosiasiallisesti etusijalle myöhemmin vahvistettavaan oikeuteen, esim. tuomittavaan vahingonkorvaussaatavaan nähden.

Sen sijaan turvaamistoimihakemuksen jälkeen ilmaantuviin ulosottoperusteisiin tulisi suhtautua nykytilaa ”kriittisemmin”. Perusteiltaan asianmukaisiin ulosottoperusteisiin saattaisi olla tarpeellista harkita jonkinlaista etusijajärjestystä, joko aikaprioriteettiin tai ulosottoperusteen laatuun perustuen (esim. yksityisoikeudellinen/julkisoikeudellinen). 

Pakkokeinolain uudistuksessa tulisi huomioida myös mahdollisten väärinkäytösten torjuntanäkökulma. Teoriassa ja myös käytännössä erilaiset väärinkäytökset ovat mahdollisia esim. seuraavan tapahtumakulun mukaisesti: rikoksesta epäilty, jonka omaisuutta on määrätty vakuustakavarikkoon, lisää vakuustakavarikkopäätöksen jälkeen valeoikeustoimin velvoitteitaan siten, että bulvaanin toimesta tuomioistuimesta haetaan velkomustuomio epäiltyä vastaan. Epäilty eli velallinen ei luonnollisesti vastusta velkomuskannetta. Syntyneen tosiasiallisesti perusteettoman ulosottoperusteen nojalla vakuustakavarikon alaista omaisuutta ulosmitataan bulvaanin eli viimekädessä rikoksesta epäillyn hyväksi. Lopputuloksena saattaa olla, että rikostuomion antohetkellä vakuustakavarikon alaista omaisuutta ei ole enää jäljellä lainkaan, vaan se on siirtynyt bulvaanin välityksellä rikoksesta epäillyn tosiasialliseen vallintaan.

Vaikka esitutkinta- ja pakkokeinotoimikunnalle asetetun toimeksiannon piiriin ei kuulukaan ulosottolainsäädännön muuttaminen, vakuustakavarikon tosiasiallisen tehokkuuden toteutumiseen tulisi kiinnittää huomioita. Kyseeseen saattaisi tulla esim. pakkokeinolain säännös, jolla vakuustakavarikon alaista omaisuutta suojattaisiin nykyistä paremmin niitä velkojia ja ulosottoperusteita vastaan, jotka ovat syntyneet turvaamistoimihakemuksen vireille tulon jälkeen. Asiallisesti kyse olisi siitä, että sanotunlaisella ”tilanteen jäädyttämisellä” mm. rikoksen uhrin asemaa parannettaisiin nykyisestä suhteessa myöhempiin velkojiin ja siitä, että mahdollisia edellä kuvatun kaltaisia väärinkäytöstilanteita kyettäisiin torjumaan.

PKL 10:3 Telekuuntelu ja sen edellytykset

Törkeä pahoinpitely tulisi sisällyttää telekuuntelurikoksiin. Törkeän pahoinpitelyn rangaistusasteikko vastaa muita ko. pykälässä lueteltuja rikoksia. Telekuuntelu avaisi törkeän väkivaltarikollisuuden selvittämismahdollisuuksia merkittävästi.

PKL 10:12 Tarkkailu ja sen edellytykset ja PKL 10:18–19 Tekninen katselu ja siitä päättäminen

Muotoilu ”...välittömien aistihavaintojen lisäksi kiikaria tai muuta vastaavaa...teknistä laitetta tai yksittäisiä valokuvia” sulkee esitysluonnoksen mukaan pois mm. valonvahvistajan ja videokameran käytön, jotka sisältyisivät tekniseen katseluun. Tekninen katselu sisältää lupa/päätös menettelyn, mikä vaikuttaa tarpeettoman jäykältä sääntelyltä esim. tarkkailussa tapahtuvasta videoinnista tai valonvahvistajan käytöstä. Yksittäisten valokuvien ottaminen tarkkailutapahtuman yhteydessä ei vastaa nykytilaa, ainakaan käytössä olevan kameratekniikan osalta. Ehdotus tiukentaa nykyistä sääntelyä, mihin ei ole yleisesti tiedossa olevaa aihetta.

PKL 10:50 Kuuntelukiellot

Käytännön työn kannalta merkittävin muutos aikaisempaan PKL 5a luvun 10 §:ään nähden on oikeudenkäymiskaaren 17:20 §:n henkilöpiiriä koskeva absoluuttinen kuuntelukielto. Tällä hetkellä lähiomaisen kuuntelukielto on relatiivinen ja väistyy niiden perusterikosten kohdalla joista säädetty ankarin rangaistus on vähintään kuusi vuotta vankeutta, kuten törkeä huumausainerikos. Lähiomaisten absoluuttinen kuuntelukielto tulee lisäämään huomattavasti heti hävitettävien tallenteiden määrää. 

Kuuntelukiellot sinänsä eivät ole ongelmallisia ja säädösten selkeyden ja yhdenmukaisuuden kannalta on hyvä, että absoluuttinen kuuntelukielto laajenee oikeudenkäymiskaaren 17:20 §:n henkilöpiiriä koskevaksi kuten asia on kuulusteluidenkin osalta. Käytännön kannalta ongelmallinen asia on tallenteiden ns. ”hetihävittämisvelvollisuus”. Tutkinnassa on kohdattu tilanteita, joissa rikoksesta epäilty on halunnut itse, että hänen ja lähiomaisen välisiä puhelinkeskusteluita otetaan kuulusteluissa käsiteltäväksi koska ne epäillyn mukaan sisältävät sellaista aineistoa joka tukee hänen syyttömyyttään. Ns. ”hetihävittämisvelvollisuudella” on näin ollen ulottuvuuksia jotka vaarantavat epäillyn oikeusturvaa. Lisäksi on vaikea nähdä miksi tallenteet tulisi hävittää heti, koska absoluuttisen todistamiskiellon rikkomista seuraa lähtökohtaisesti myös hyödyntämiskielto. Nykytekniikan avulla voidaan lisäksi varmistua siitä, että kukaan ei pääse laittomasti käsiksi kuuntelukiellon alaiseen mutta tallessa olevaan aineistoon. 

Epäillylle itselleen tulisi taata mahdollisuus halutessaan avata häntä koskeva kuuntelukiellon alainen aineisto. Näinhän on myös kuulusteluiden osalta. Lähiomaisen kokonaan kieltäytymisoikeus ei ole ehdoton vaan sen voidaan suostumuksella sivuuttaa. Jos epäillylle suodaan mahdollisuus kuuntelukiellon alaisen aineiston avaamiseen, sen pitää tapahtua siten, että tasapuolisen oikeudenkäynnin vaatimukset täyttyvät.

PKL 10:54 Ylimääräisen tiedon käyttäminen

Ylimääräisen tiedon käyttämisen tarkempi säätely on mainittu jo mietinnön kuvailulehden tiivistelmässä. Perusoikeuksien toteutumisen katsotaan vaativan nykyistä tarkempaa säätelyä näiltä osin, joskin mietinnön sivulla 514 todetaan, että perustuslain kannalta ei ole täysin yksiselitteistä, kuinka tarkasti ylimääräisen tiedon käytöstä tulisi säätää. Uuden ehdotetun säännöksen perusajatus on, että ylimääräistä tietoa saa käyttää rikoksen selvittämiseen ja estämiseen, kun tieto koskee sellaista rikosta, jonka tutkinnassa olisi saatu käyttää sitä pakkokeinoa jolla tieto on saatu. 

Käytännössä ehdotus palauttaa tilanteen ylimääräisen tiedon käytön osalta samanlaiseksi kuin se oli ennen 1.1.2004 voimaan tullutta säännöstä. Ehdotettu säännös luo näinollen ylimääräisen tiedon hyödyntämiskiellon mm. törkeän pahoinpitelyn, pahoinpitelyn, törkeän raiskauksen, raiskauksen, törkeän varkauden ja varkauden osalta. Ehdotettu säännös ei turvaa em. rikosnimikkeiden asianomistajien oikeuksia vaan huonontaa merkittävästi asianomistajan asemaa nykyisestä tilanteesta. Nykytilanteessa, jossa tuomioistuin voi tapauskohtaisesti harkita ylimääräisen tiedon vastaanottamista näyttönä, tulevat asianosaisten perusoikeudet huomioitua paremmin.  

Ehdotetun säännöksen 2 momentin mukaan ylimääräistä tietoa saisi käyttää aina kun on kysymys syyttömyyden osoittamisesta. Lienee niin, että jos ylimääräinen tieto osoittaa tekijän syyttömyyttä esimerkiksi törkeään pahoinpitelyyn, ei sen käyttäminen voi olla harkinnanvaraista vaan pikemminkin velvollisuus.  Käytännön työssä törmätään tilanteisiin, joissa kuuntelun kohteena oleva henkilö saattaa puhua tekemistään rikoksista eri henkilöille eri tavalla. On ollut tilanteita, joissa epäilty on puhelussa vakuuttanut syyttömyyttään ja jopa lavastanut tahallaan tällaisia puheluita silmällä pitäen mahdollista telekuuntelua. Tämän jälkeen epäilty on kuitenkin toisen henkilön kanssa käymässään puhelussa lausunut asioita, jotka ovat tukeneet hänen syyllisyyttään. 

Ehdotetun säännöksen mukaan syyttömyyttä tukevat puhelut voitaisiin tai ne tulisi hyödyntää syyttömyyttä tukevana näyttönä ja syyllisyyttä tukevat puhelut jäisivät hyödyntämiskiellon piiriin. Tämä saattaisi johtaa tilanteisiin, joissa esitutkintaviranomaiselle syntisi lakiin perustuva velvollisuus johtaa oikeutta harhaan. 

Ylimääräisen tiedon hyödyntämiskielto luo väistämättä tilanteita, joissa rikos jää hyödyntämiskiellon takia kokonaan selvittämättä. Tämä puolestaan johtaa siihen, että rikoksen asianomistajalle syntyy selvittämättömän rikoksen vuoksi taloudellisia vahinkoja. Mikäli ylimääräisen tiedon käyttörajoituksista säännellään ehdotetulla tavalla, tulisi samalla pohtia rajoitussäännöksen luomista rikoslain 15 lukuun. Rajoitussäännöksellä tulisi rajata todisteita hävittävä esitutkintaviranomainen pois RL 15 luvun 7 §:n tekijäpiiristä. 

Ongelmallisena voidaan pitää 2 momenttiin ehdotettua tulkintaa esitutkinnan suuntaamisesta. Ehdotuksen mukaan tutkinnan suuntaamisella tarkoitetaan tiedon välillistä hyödyntämistä, mutta ei käyttämistä näyttönä tai pakkokeinon perusteena. Käytännössä tämä tarkoittaa mm. sitä, että törkeän huumausainerikoksen yhteydessä saatua tietoa varkausrikoksen kautta hankitun omaisuuden säilytyspaikasta ei voida käyttää perusteena kotietsinnän määräämiseen. Edelleen törkeän huumausainerikoksen yhteydessä ilmitulevaa tietoa toisen henkilön harjoittamasta välitystoiminnasta huumausainerikostasolla ei voida käyttää perusteena pakkokeinoille tai näyttönä asian tutkinnassa. 

Esitetty hyödyntämiskielto mahdollistaa lisäksi ongelmia todisteluun: esim. törkeän huumausainerikoksen esitutkinnassa ilmenevien henkilöiden ao. toiminta tapahtuu huumausainerikostasolla, he ovat ns. alapokia. Törkeästä huumausainerikoksesta epäilty henkilö käyttää rikoksesta epäillyn oikeutta olla myötävaikuttamatta rikoksen selvittämiseen, jolloin alapokien kuuleminen on välttämätöntä asian selvittämiseksi. Hyödyntämiskiellon perusteella telekuuntelussa saatua materiaalia ei voida käyttää näyttönä tai perusteena pakkokeinoille alapokia kohtaan. Lainsäädäntö ei määrittele sitä, missä asemassa näitä henkilöitä kuulustellaan esitutkinnassa/pääkäsittelyssä ja saavatko he kenties syytesuojan kertoessaan telekuuntelun kautta selvinneestä rikollisesta toiminnastaan, jos sitä käytetään näyttönä asiassa. 

Hyödyntämiskielto on ongelmallinen myös sen tarjoamasta mahdollisuudesta kyseenalaistaa esitutkinnan kohteeksi joutuminen. Mitkä ovat ne keinot, joilla rikoksesta kiinnijäävän henkilön esittämä väite hyödyntämiskiellon rikkomisesta selvitetään? 

Ehdotuksen 3 momentissa säädetään ylimääräisen tiedon käyttämismahdollisuuksista hengelle, terveydelle tai vapaudelle aiheutuvan merkittävän vaaran taikka huomattavan ympäristö-, omaisuus- tai varallisuusvahingon estämiseksi. Edellytykset merkittävästä vaarasta ja huomattavuudesta ovat subjektiivisia ilmaisuja, joita ei ole ehdotuksessa selvennetty. Mikäli ylimääräisen tiedon käyttäminen ei ole mahdollista muiden rikosten estämiseen, tulisi se mainita poikkeuksena poliisilain 1 § säädetyistä poliisin tehtävistä  

Ehdotuksessa mainitulla tavalla sääntelyä kehitettäessä on huomioitava perustuslain 10:3 § sisältö, jonka mukaan lailla voidaan säätää perusoikeuksien turvaamiseksi tai rikosten selvittämiseksi välttämättömistä kotirauhan piiriin ulottuvista toimenpiteistä. Lailla voidaan säätää lisäksi välttämättömistä rajoituksista viestin salaisuuteen yksilön tai yhteiskunnan turvallisuutta taikka kotirauhaa vaarantavien rikosten tutkinnassa, oikeudenkäynnissä ja turvallisuustarkastuksessa sekä vapaudenmenetyksen aikana. 

Salainen tiedonhankinta kohdistetaan pääsääntöisesti aina vakavaan ja järjestäytyneeseen rikollisuuteen, minkä tutkinnassa esitutkintatoimenpiteet kohdistuvat tietyn henkilöpiirin rikolliseen toimintaan. Rikolliseen toimintaan sisältyy siten väistämättä rikoksia, mitkä eivät yksin mahdollista esim. telekuuntelua. Rikosten tekemiseen liittyvä viestintä ei voi olla suojeluobjektina perustuslain 10§ luottamuksellisen viestin salaisuutta koskevassa sääntelyssä. Siten ylimääräisen tiedon käyttämistä ei ole syytä rajoittaa nykyisen vapaan todisteharkinnan periaatteesta.

PKL 10:58 Salaisesta tiedonhankinnasta ilmoittaminen

Pykälän 1 momentin perusteluissa on todettu, ettei salaisesta tiedonhankinnasta kirjaamista ainoastaan epäillyn kuulustelukertomukseen voida pitää riittävänä vaan lisäksi epäillylle on tehtävä postitse kirjallinen ilmoitus. Esitutkinnan kirjaamista koskevat ohjeet edellyttävät, että esitutkintapöytäkirjan merkinnät sisältävät tutkinnassa käytetyt pakkokeinot. Ehdotukseen sisällytetty ilmoitusvelvollisuus kirjallisesti postin välityksellä vaikuttaa siten tarpeettomalta. 

Poliisilaki 2:12

Lakiesityksen 2 luvun 12 §:ssä on säädetty turvallisuustarkastuksesta. Lakiesitys laajentaa poliisin toimivaltaa voimassaolevaan lainsäädäntöön nähden. Nykyinen säännös ei ole mahdollistanut turvallisuustarkastuksia sellaisissa tilanteissa, joissa henkilökohtaiseen vapauteen kohdistuvan virkatoimen edellytyksiä ei vielä ole, mutta joissa ilmenee perusteltuja syitä poliisimiehen työturvallisuuden varmistamiseen. Käytännön valvontatyössä on syntynyt ongelmallisia tilanteita, koska esim. liikennerikkomukseen syyllistyneelle ei ole kaikissa tilanteissa ollut mahdollista tehdä turvallisuustarkastusta. Poliisimies on saattanut joutua asiakkaan kanssa kahden kesken suljettuun tilaan poliisiautossa ilman, että asiakkaalle on voitu tehdä lakiin perustuvaa tarkastusta.

Säännöksen käyttöalan laajentaminen on kenttätoiminnan näkökulmasta onnistunut.

Poliisilaki 2:16

Lakiesityksen 2 luvun 16 §:ssä on säädetty yksityiskohtaisesti voimakeinojen käytöstä. Säännös pohjautuu keskeisimmiltä osiltaan voimassaolevaan poliisilain 27 §:ään. Poliisilain 27 §:n lisäksi voimakeinojen käyttöä koskevaa sääntelyä on nykyisellään täydennetty asetuksilla, määräyksillä ja ohjeilla. Voimakeinojen käyttöä koskeva säädös- ja määräyskokonaisuus on yksityiskohtainen ja kattava. Se on myös poliisin kenttätoiminnan näkökulmasta toimiva ja yleisesti hyväksytty. Poliisin voimankäytön koulutus on pohjautunut tähän lainsäädäntöön ja mm. erilaiset taktiset toimintamallit on suunniteltu tämän sääntelyn pohjalta. Tarpeita lainsäädännön muuttamiseen ei poliisin näkemyksen mukaan ole. 

Ehdotetun 16 §:n 2 momentissa on säädetty poliisimiehen oikeudesta hätävarjeluun. Lakiesityksen mukaan poliisimies toimisi tällaisessa hätävarjelutilanteessa virkavastuulla ja tilanteessa käytettyjen voimakeinojen puolustettavuutta arvioitaessa olisi huomioitava poliisimiehen koulutus ja kokemus. Lähtökohtaisesti poliisimiehellä tulisi olla hätävarjeluoikeuden osalta samanlaiset oikeudet ja velvollisuudet kuin muillakin kansalaisilla. Virkavastuun kytkeminen lainsäädännöllisesti hätävarjelutilanteisiin tulisi aiheuttamaan ongelmallisia rajanvetotilanteita hätävarjelun ja voimakeinojen käytön välillä. 

Käytännössä voimankäyttö- ja hätävarjelutilanteet ovat usein vaativia ja ne saattavat edellyttää poliisimieheltä nopeaa reagointia ja päätöksentekoa. Harkinta-aika voi jäädä hyvinkin lyhyeksi. Tulkinnanvaraisessa tilanteessa oikean toimintamallin valitseminen voisi olla niin vaikeaa, että poliisin tehtävä saattaisi jäädä pahimmillaan kokonaan suorittamatta. 

Lain säännösten tulisi sen vuoksi olla selkeät ilman tulkintaongelmia. Nykyinen säätely täyttää pääosin tämän vaatimuksen ja myös oikeuskäytäntö on linjannut poliisin voimankäytön ja hätävarjeluoikeuden välistä rajanvetoa. Selkeä sääntely on osaltaan mahdollistanut myös poliisin tehtävien jälkikäteisen oikeudellisen arvioinnin.

Ehdotetulle sääntelylle koskien erityisesti virkavastuun kytkemistä hätävarjelutilanteeseen ei ole mielestämme tarvetta. Tältä osin muutoksesta tulisi luopua.

Poliisipäällikkö		Markku Luoma