HELSINGIN KÄRÄJÄOIKEUS				Lausunto	
Laamanni Eero Takkunen					30.9.2009					

Oikeusministeriölle

Viite	Oikeusministeriön lausuntopyyntö 27.5.2009, OM 15/021/2006

Asia	Lausunto Esitutkinta- ja pakkokeinotoimikunnan komiteamietinnöstä 2009:2 

Pyydettynä lausuntona Esitutkinta- ja pakkokeinotoimikunnan mietinnöstä esitutkintalain, pakkokeinolain ja poliisilain kokonaisuudistukseksi Helsingin käräjäoikeus esittää kunnioittaen seuraavan.

TAUSTA

Pakkokeinoasioiden käsittely Helsingin käräjäoikeudessa

Helsingin käräjäoikeus on jakautunut seitsemään lainkäyttöosastoon. Pakkokeinoasiat on keskitetty rikososastolle 6, jossa pakkokeinoasioita käsittelevät 14 tuomaria niin, että kullakin tuomarilla on yksi pakkokeinoistunto keskimäärin noin kolmessa viikossa. Pakkokeinoasioiden käsittelyä varten on 6. osastolle perustettu erillinen pakkokeinokanslia. jossa seitsemän käräjäsihteeriä käsittelee yksinomaan pakkokeinoasioita.

Vuosittain käsiteltävien pakkokeinoasioiden määrä on selvästi lisääntynyt. Vuonna 2008 diaarissa olevien pakkokeinoasioiden lukumäärä oli yli 1.900, kun vuonna 2000 pakkokeinoasioita käsiteltiin noin tuhat. Osa asioista tulee käsiteltäväksi useamman kerran. Päivittäinen käsiteltävien pakkokeinoasioiden määrä on siten keskimäärin vähintään 15 ja vaihtelee yleensä 5-30 välillä. Tuomariresursseista pakkokeinoasioiden käsittely vaatii noin kaksi henkilötyövuotta.  

Helsingin käräjäoikeudessa on maan ainoana alioikeutena jatkuva virka-ajan ulkopuolinen pakkokeinopäivystys.

Pääkaupunkiseudulle keskittyviin isoihin talousrikosasioihin liittyvät pakkokeinot ovat turvaamistoimien ja takavarikoiden osalta työllistäviä muun ohessa kansainvälisten ulottuvuuksien ja laajojen sekä juridisesti vaikeiden vaatimusten vuoksi. Samoihin tutkinnassa oleviin talousrikoskokonaisuuksiin liittyy lisäksi useita pakkokeinotoimia kuten tele/lupa-asioita ja vangitsemisoikeudenkäyntejä. Tutkinta näissä laajoissa talousrikoskokonaisuuksissa saattaa kestää jopa useiden vuosien ajan, mikä omalta osaltaan tuo ongelmia pakkokeinoasioiden ratkaisutoiminnalle. 

Helsingin käräjäoikeudessa käsiteltiin vuonna 2008 pakkokeinoissa koko maan teleasioista 17,1 prosenttia ja vangitsemisasioista 17,8 prosenttia. Vastaavat luvut tämän vuoden osalta syyskuun loppuun asti ovat vangitsemisasioiden osalta 21,4 prosenttia ja telekuuntelu- ja televalvonta-asioiden osalta 20,3  prosenttia. Koko maan kaikista pakkokeinoasioista Helsingin käräjäoikeus käsittelee noin 25 prosenttia.  

Juttujen suuren määrän ja moninaisen asiasisällön vuoksi pakkokeinolainsäädäntö ei aina anna vastausta esiin tuleviin ongelmatilanteisiin. Tämän vuoksi pakkokeinotuomarit kokoontuvat säännöllisin väliajoin keskustelemaan havaituista ongelmista ja tulkinnanvaraisista tilanteista. 

YLEISTÄ

Toimikunnan ehdotukset

Edellä esitetty huomioon ottaen Helsingin käräjäoikeus pitää kannatettavana toimikunnan ehdotusta uuden pakkokeinolain säätämisestä ja siitä, että uudistuksessa pyritään selkeyttämään voimassa olevan pakkokeinolain säännöksiä sekä täydentämään säätelemättömiä tilanteita. Helsingin käräjäoikeudella ei ole huomautettavaa toimikunnan ehdottamiin peruslinjauksiin esitutkintalain, pakkokeinolain ja poliisilain osalta eikä keskeisiin ehdotuksiin jäljempänä mainittuja huomautuksia lukuun ottamatta. 

Helsingin käräjäoikeudessa käsiteltävien kansainväliseen oikeusapuun liittyvien pakkokeinoasioiden lukumäärä huomioon ottaen käräjäoikeus pitää valitettavana, ettei toimikunnan ehdotuksessa ole pystytty käsittelemään yhä laajenevaa kansainvälistä yhteistyötä Euroopan unionin ja Suomen sekä unionin ulkopuolisten maiden välillä pakkokeinoasioissa.

Valeosto, peitetoiminta ja tietolähteen ohjattu käyttö

Esityksen mukaan tuomioistuimen päätettäväksi tulisi saattaa perus- ja ihmisoikeuksiin merkittävimmin puuttuvien menetelmien käyttäminen. Tämä tarkoittaisi nykytilaan verrattuna lähinnä sitä, että tuomioistuimen tulisi viime kädessä päättää peitetoiminnasta ja valeostosta. Esityksessä on viitattu oikeusministeriön työryhmämietinnön 2005:6 perusteluihin asiassa. Esityksen lähtökohta perus- ja ihmisoikeuksien suojaaminen on tärkeä periaate erityisesti ns. salaisissa pakkokeinoasioissa. Näitä asioita käsitellään niiden luonteen ja tarkoituksen vuoksi kuulematta henkilöitä, joihin viranomaisten toimet kohdistuvat. 

Esityksen mukaan peitetoiminnasta, valeostosta ja tietolähdetoiminnan ohjatusta käytöstä päättäisi poliisissa keskusrikospoliisin tai suojelupoliisin päällikkö taikka valtioneuvoston asetuksella määrätyn poliisilaitoksen päällikkö. Poliisin päätös tulee tehdä kirjallisesti ja siinä on yksilöitävä pakkokeinolakiesityksessä luetellut seikat. Poliisin tulee esityksen mukaan hakea lupa peitetoimintaan, valeostoon ja tietolähdetoiminnan ohjattuun käyttöön Helsingin käräjäoikeudelta. 

Helsingin käräjäoikeudessa käsitellään huomattava osa maan pakkokeinoista ja erityisesti ns. salaiset pakkokeinot keskittyvät Helsinkiin. Helsingin käräjäoikeus hoitaa viikolla virka-ajan ulkopuolella telepakkokeinojen päivystyksen koko maan osalta. Pakkokeinot on Helsingin käräjäoikeudessa sen koon vuoksi voitu keskittää suppeahkolle käsittelijäryhmälle koko henkilöstöstä. Käsittelijöille on muodostunut asiapaljouden vuoksi erityisosaamista. 

Helsingin käräjäoikeudessa on valmius käsitellä ehdotetut uudet tehtävät. On paikallaan keskittää asiat Helsingin käräjäoikeuteen, mikäli ehdotuksen mukainen sääntely toteutetaan.  Esitykseen liittyy toisaalta piirteitä, joiden merkitystä on syytä vielä arvioida eri näkökulmista.

Ehdotettujen erityisen salaisten pakkokeinojen osalta laissa on päätöksentekovalta tarkoin rajattu poliisiorganisaatiossa aivan ylimmälle tasolle organisaatioissa. Poliisin tulee tehdä yksilöidyt päätökset näissä asioissa kirjallisesti. Jälkikäteisvalvonta on erityisen tehokkaasti säännelty moniportaiseksi niin, että näiden pakkokeinojen käytöstä on tehtävä valvontaviranomaisille yksityiskohtaisesti selkoa. 

Lupamenettely käräjäoikeudessa ei saa muodostua pelkäksi muodollisuudeksi, jossa tuomioistuimella ei ole tosiasiallista harkintavaltaa. Harkintavallan käyttöä varten tuomioistuin tarvitsee yksityiskohtaiset  tiedot lupahakemuksen koskemassa asiassa. Tämä osaltaan voi johtaa ainakin teoriassa jonkinasteiseen turvallisuusriskien kasvamiseen käräjäoikeudessa asian yksityiskohdista perillä olevien henkilöiden lukumäärän kasvaessa. Helsingin käräjäoikeudessa on toisaalta mahdollisuus järjestää näiden asioiden käsittely niin, että turvallisuusriskien kasvu on mahdollisimman pieni keskittämällä asioiden käsittely suppeahkolle erityisen koulutuksen ja harjaantumisen saaneelle ryhmälle  henkilöstöstä ja korostamalla toiminnassa erityisesti turvallisuusnäkökohtia. 

Hyödyntämiskielto

Toimikunnan mietintöön sisältyy ehdotus ns. hyödyntämiskiellon sisällyttämisestä pakkokeinolain 10 luvun 54 §:n. Kihlakunnansyyttäjä Tea Kangasniemi on tältä osin ilmoittanut eriävän mielipiteen.

Käräjäoikeus toteaa, että hyödyntämiskielto on eriävässä mielipiteessä esitetysti poikkeus  vapaan todistelun ja todistusharkinnan periaatteesta ja voi joissain tilanteissa vaikeuttaa aineellisen totuuden selvittämistä. Nykytilassa ei ole sellaisia ongelmia, joiden korjaamiseksi ehdotettu säännös olisi tarpeen. Eri perusoikeuksien punninnan lähtökohdista on vaikea esittää vakuuttavia  perusteita sille, että esimerkiksi törkeän huumausainerikoksen selvittämiseen liittyvän kuuntelun yhteydessä törkeästä pahoinpitelystä saatuja tietoja ei voitaisi käyttää tuon törkeän pahoinpitelyrikoksen selvittämiseksi. Nyt ehdotetun säännöksen mukaan hyödyntäminen törkeän pahoinpitelyn selvittämiseksi ei tulisi kyseeseen, koska törkeä pahoinpitely ei sisälly telekuuntelun edellytyksenä oleviin rikoksiin (ehdotettu PKL 10:3).

Käräjäoikeus ehdottaa, että ylimääräisen tiedon hyödyntämisestä todisteena rikosasiassa päätettäisiin jatkossakin pääasian yhteydessä korkeimman oikeuden ratkaisusta KKO:2007:58 ilmenevän ja siinä viitattujen pakkokeinolain 5 a luvun 13 §:n esitöiden (HE 22/1994 vp s. 18-19 ja HE 52/2002 vp s. 27-28) mukaisen eri oikeuksien ja todisteen merkityksen punninnan perusteella.

Tiedoksiannot pakkokeinoasioissa

Ongelmallisia tilanteita, joihin toimikunnan ehdotuksessa ei oteta kantaa, tulee pakkokeinoasioissa esille tiedoksiantojen yhteydessä. Esimerkiksi takavarikkoasioissa ja vakuustakavarikkoasioissa sekä vapaana olevan henkilön vangitsemista koskevassa asiassa on epäillylle tai pakkokeinon kohteelle varattava tilaisuus tulla kuulluksi. 

Käräjäoikeuksissa noudatettavat menettelytavat eroavat toisistaan, kun kysymys on esimerkiksi asianosaisten kutsumisesta turvaamistoimenpidettä koskevaan pakkokeinokäsittelyyn. Toisissa käräjäoikeuksissa tiedoksianto tapahtuu haastemiehen toimesta tai postitse saantitodistuksella. Helsingin käräjäoikeudessa asianosaisten katsotaan saaneen käsittelystä tiedon postitiedoksiannon perusteella. 

Ottaen huomioon, että useimmissa tapauksissa pakkokeinon kohdehenkilö todennäköisesti tietää häntä koskevasta tutkinnasta ja mahdollisesti määrätystä väliaikaisesta toimenpiteestä, voidaan todisteellista postitiedoksiantoa tai haastemiestiedoksiantoa pitää pakkokeinoasioiden laatu ja kiireellisyys huomioon ottaen liian raskaana menettelynä. Tiedoksiannon kiireellisyyttä lisää toimikunnan hyvin perusteltu ehdotus koskien pakkokeinolain 6 luvun 4 §:ää ja 7 luvun 14 §:ää, joissa säädetään lyhyet määräajat vakuustakavarikon- ja takavarikon syytteen nostamisen pidentämistä koskevan asian käsittelylle.

Käräjäoikeus esittää harkittavaksi, tulisiko oikeudenkäymiskaaren 11 lukuun lisätä erillinen säännös pakkokeinoasioiden tiedoksiannoista siten, että kutsut pakkokeinoasian käsittelyyn voidaan lähettää postitse oikeudenkäymiskaaren 11 luvun 3 a §:n mukaisesti kuultavan osoitteeseen, jonka  hakija käräjäoikeudelle ilmoittaa. Jos pakkokeinovaatimus on kuultavan poissaollessa hyväksytty ja hän esittää väitteen, ettei hän ollut saanut käsittelystä tietoa, voisi oikeusturvakeinona olla asian uudelleenkäsittely käräjäoikeudessa.  

Vähimmän haitan periaate, hienotunteisuusperiaate ja pakkokeinoasian julkisuus

Pakkokeinolain 1 lukuun toimikunta ehdottaa säännöksiä pakkokeinojen käytössä sovellettavista periaatteista. Vähemmän haitan periaatteen ja etenkin hienotunteisuusperiaatteen (ehdotettu PKL 1:4) merkitys tuomioistuinmenettelyn kannalta jäävät perustelujensa osalta epäselviksi. Aiheettoman huomion herättämisen välttämisen osalta mietinnössä ei ole lainkaan käsitelty pakkokeinolain suhdetta oikeudenkäynnin julkisuudesta yleisissä tuomioistuimissa annettuun lakiin. Miten hienotunteisuusperiaatetta on tarkoitettu tuomioistuimessa sovellettavan ja miten periaate on yhteensovitettavissa oikeudenkäynnin julkisuutta koskevaan yleiseen lähtökohtaan esimerkiksi suurta yleistä mielenkiintoa herättäneissä tapauksissa?

Helsingin käräjäoikeuden pakkokeinoistunnoissa kysymykset oikeudenkäynnin julkisuudesta ja yleisön läsnäolosta käsittelyssä tulevat usein ratkaistaviksi. Pakkokeinoistunnon puheenjohtaja päättää tapauskohtaisesti, annetaanko yleisölle kuvauslupa ja sallitaanko sen olla läsnä pakkokeinoistunnoissa. Säännökset asiasta selkiyttäisivät puheenjohtajien toimintaa sekä antaisivat menettelysäännöt niille, jotka eivät ole asiaan osallisia. Käräjäoikeus esittää harkittavaksi, tulisiko oikeudenkäynnin julkisuudesta yleisissä tuomioistuimissa annettua lakia tältä osin täydentää säätämällä lakiin erilliset säännökset pakkokeinoistunnossa kuvaamisen osalta erityisesti vangitsemisasian ensimmäisessä käsittelyssä. 

Oikeudenkäynnin julkisuuden osalta käräjäoikeus kiinnittää vielä huomiota siihen seikkaan, että oikeudenkäynnin julkisuudesta yleisissä tuomioistuimissa säädetyssä laissa pakkokeinoja koskevat erityissäännöset eivät koske takavarikko- ja turvaamistoimiasioita, vaikka niissä salassapitoperusteet ovat usein asiallisesti samankaltaisi kuin vangitsemisasioiden yhteydessä. Tästä syystä pakkokeinoasian julkisuus voi määräytyä asian laadusta riippuen eri säännösten perusteella, mikä monimutkaistaa menettelyä.

Oikeudenkäyntikulut pakkokeinoasiassa

Käräjäoikeus toteaa, että ehdotukseen ei sisälly nimenomaista säännöstä siitä, millä edellytyksillä pakkokeinon kohteen oikeudenkäyntikulut tulevat valtion varoista korvattavaksi, jos vaatimus hylätään. Kysymystä on sivuttu muun muassa korkeimman oikeuden ratkaisussa KKO 2002:85. 

Käräjäoikeuden resurssit

Esityksen taloudellisia vaikutuksia (s. 265) koskevan arvion mukaan muutokset viranomaisten tehtävissä voidaan toteuttaa nykyisin henkilövoimavaroin eikä (s. 266) esityksellä olisi sellaisia vaikutuksia viranomaisten työmääriin, että ne eivät kykenisi hoitamaan tehtäviään nykyisillä voimavaroilla. 

Käräjäoikeus huomauttaa, että uusien asiaryhmien siirtäminen tuomioistuimen ratkaistavaksi ei voi tapahtua ilman että koulutukseen ja asioiden käsittelyyn varataan riittävät resurssit.

YKSITYISKOHTAISET KANNANOTOT 

Esitutkintalaki

Todistajankuulustelu tuomioistuimessa (ETL 7:9)
Ehdotettu säännös vastaa olennaisilta osiltaan voimassaolevaa sääntelyä. Käräjäoikeus toteaa, että mainitun lainkohdan soveltaminen tuomioistuimessa on verrattain harvinaista. Helsingin käräjäoikeuden kokemusten mukaan menettelyssä ei ole ongelmia, jotka edellyttäisivät säädösmuutoksia.

Pakkokeinolaki

Määräajat
Käräjäoikeus katsoo, että vangitsemiseen, vakuustakavarikkoon ja takavarikkoon liittyvien syytteen nostamisen määräajan pidentämistä koskevan pyynnön esittämisajankohdan ja asian käsittelyaikataulun täsmennykset selkeyttävät nykytilaa. 

Vangitseminen (PKL 2 luku) 

Vangitseminen tuomioistuimen omasta aloitteesta
Ehdotuksen mukaan vangitseminen voisi tapahtua vain asianosaisen vaatimuksesta. Käräjäoikeus ehdottaa tästä poiketen, että tuomioistuin voisi omasta aloitteestaan ja mahdollisuuksien mukaan asianosaisia kuultuaan päättää 1) vangitsemisesta oikeudenkäynnin kulun turvaamiseksi, kun vastaaja pakoilee oikeudenkäyntiä ja 2) tuomitun vangitsemisesta pakkokeinolain 2 luvun 12 §:n mukaan, kun tuomittu rangaistus on vähintään kaksi vuotta vankeutta. 

Tilanteessa, jossa vastaaja ei noudata käräjäoikeuden antamaa määräystä saapua oikeudenkäyntiin, tulisi käräjäoikeudella olla itsenäinen mahdollisuus määrätä henkilö vangittavaksi. Tuomioistuimen velvollisuutena on huolehtia, että asia tulee asianmukaisesti ja kohtuullisessa ajassa käsitellyksi ja tästä velvollisuudesta huolehtimiseksi tuomioistuimella tulee olla mahdollisuus määrätä oikeudenkäyntiä välttelevä henkilö vangittavaksi ilman syyttäjän nimenomaista vaatimustakin.

Tuomitun vangitsemisen osalta käräjäoikeuden näkemyksen perusteena on yhdenvertaisuus: jos vangitsemisesta voidaan mainituissa tilanteissa päättää vain syyttäjän (tai asianomistajan) vaatimuksesta ja jos syyttäjien omaksuma käytäntö on epäyhtenäinen, ei käräjäoikeudella ole mahdollisuutta yhdenmukaistaa käytäntöä. Käräjäoikeuden aloitevaltaa tältä osin puolustaa myös se seikka, että tuomitun vangitsemisessa on kyse käräjäoikeuden antamasta tuomion täytäntöönpanoon liittyvästä määräyksestä. 

Vangittavaksi vaaditun kiinniottaminen oikeudenkäynnin aikana (PKL 2:1,2) 
Käräjäoikeus kannattaa ehdotettua täsmennystä siitä, miten pääkäsittelyssä vangittavaksi vaaditun kiinniotto tapahtuu. Käräjäoikeus kuitenkin toteaa, että käytännössä tilanteet, jossa vapaalta vastaava henkilö määrättäisiin käsittelyn päätteeksi julistettavassa tuomiossa vangittavaksi, ovat varsin harvinaisia. 

Pidättämisen/vangitsemisen edellytykset (PKL 2:5)
Käräjäoikeus esittää harkittavaksi, olisiko pakkokeinolain 2 luvun 5 §:n 1 momentin 2 kohdan b alakohtaan lisättävä todisteluun vaikuttamisen lisäksi rikoshyödyn kätkeminen pidättämis- tai vangitsemisperusteeksi. Oikeuskäytännössä vangitsemisvaatimuksen tueksi vedotaan ajoittain muiden perusteiden ohella siihen, että henkilö vapaana ollessaan voisi estää rikoshyödyn takaisinsaannin ja siten estää mahdollisen turvaamistoimen täytäntöönpanon.

Tuomitun vangitseminen asianomistajan vaatimuksesta (PKL 2:12)
Ehdotuksen mukaan tuomittu voitaisiin vangita myös rangaistusta vaatineen asianomistajan vaatimuksesta. Helsingin käräjäoikeudella ei sinänsä ole tähän ehdotettuun muutokseen huomauttamista, mutta katsoo edellä lausuttuun viitaten, että tuomitun vangitsemisen pitäisi olla mahdollista myös käräjäoikeuden omasta aloitteesta.

Toimivaltainen tuomioistuin (PKL 3:1)
Ehdotuksen mukaan vangitsemisasian voi ennen syytteen nostamista käsitellä "myös muu käräjäoikeus, jossa asian käsittely käy sopivasti päinsä." Käräjäoikeus katsoo, että muutos on oikeansuuntainen: pakkokeinoasioiden lyhyet määräajat ja päivystysjärjestelyt puoltavat joustavuutta. Myös pidätetyn etu on saada vapaudenmenetys nopeasti ja joustavasti tuomioistuimen käsiteltäväksi. 

Päätös vangitsemisasiassa (PKL 3:10)
Ehdotus, jonka mukaan päätös voitaisiin antaa myös vasta samaan rikoskokonaisuuteen liittyvien muiden vangitsemisasioiden käsittelyn jälkeen, on kannatettava. Käsittelyjärjestys jää tältä osin käräjäoikeuden harkittavaksi. 

Syytteen nostamisen määräaika (PKL 3:14)
Käräjäoikeus pitää hyväksyttävänä, ettei syytteen nostamiselle edelleenkään ehdoteta enimmäispituutta vaan harkintaa ohjaisi jatkossakin lakiin kirjattu vaatimus, ettei määräaika saa olla pidempi kuin on välttämätöntä esitutkinnan päättämiseksi ja syytteen valmistelemiseksi. Helsingin käräjäoikeuden käytännössä syytteen nostamisen määräaikaa ei yleensä ole asetettu neljää kuukautta pidemmäksi ajaksi.

Käräjäoikeus esittää harkittavaksi, voisiko käräjäoikeus lyhentää syytteen nostamisen määräaikaa esimerkiksi tilanteissa, joissa olosuhteet ovat selvästi muuttuneet vangitsemispäätöksen jälkeen. Jos epäiltyjen rikosten määrä tai vakavuus vähenee, mutta vangitsemisen edellytykset sinänsä ovat olemassa, on käräjäoikeudella nykyisin lähinnä mahdollisuus huomauttaa tutkinnanjohtajalle tai syyttäjälle, että vangitseminen voi muodostua kestoltaan kohtuuttomaksi jo ennen aiemmin määrättyä syytteen nostamisen määräaikaa.  

Vangitsemisvaatimuksen tekijän kuuleminen vangitsemisen uudelleenkäsittelyssä (PKL 3:15,3)
Käräjäoikeus esittää harkittavaksi, että lain sanamuotoa täsmennettäisiin niin, että siitä käy selkeästi ilmi, että pidättämiseen oikeutettua virkamiestäkin voidaan kuulla videoneuvottelua käyttäen. Nyt ehdotetussa muodossa 15 §:n 3 momentin voi lukea niinkin, että vain vangittua voidaan kuulla videoneuvottelua käyttäen.

Vangitun päästäminen vapaaksi (PKL 3:17)
Toimikunnan ehdotuksen mukaan vangitun vapauttaminen tapahtuisi jatkossakin tuomioistuimen päätöksellä. Käräjäoikeus ehdottaa, että vangitun vapauttamisen tulisi voida tapahtua myös välittömästi tutkinnanjohtajan päätöksellä, josta ilmoitettaisiin käräjäoikeudelle. Ehdotuksen perusteena on, että tutkinnanjohtajan ehdottaessa vangitun vapauttamista käräjäoikeus ei voine päätyä muuhun ratkaisuun kuin vapauttaa epäiltyä, joten oikeussuojasyistä käräjäoikeuskäsittely ei ole tarpeen.

Suoraan tutkinnanjohtajan päätöksellä vapauttamista puoltaisi myös se, että vapauttaminen tapahtuisi tällöin jonkin verran nykyistä nopeammin. Vaikka käräjäoikeus jo nykyisin laatii tutkinnanjohtajan esityksestä vapautuspäätöksen heti, vie asiakirjaliikenne aikansa. Tutkinnanjohtajan päätöksellä vapauttaminen voisi myös tapahtua virka-ajan ulkopuolella joustavasti ilman käräjäoikeuden päivystysjärjestelyjä myös arki-iltoina ja viikonloppuisin. Käytännössähän vangitsemisen edellytykset voivat kuulusteluiden tai muiden tutkintatoimien johdosta poistua myös ilta- ja viikonloppuaikaan.

Vapauttaminen vasta tuomioistuimen päätöksellä on myös ristiriidassa sen ehdotukseen sisältyvän tavoitteen kanssa, että vangittu olisi vapautettava mahdollisimman nopeasti vapaudenmenetyksen edellytysten poistuttua. Tämä tavoite käy ilmi siitä, että  vangitun vapautuminen tapahtuisi nykyistä useammin välittömästi oikeuspaikalta.

Käräjäoikeus kiinnittää lisäksi huomiota siihen, että muuten seikkaperäinen lainkohta ei näyttäisi sisältävän sääntelyä siihen käytännössä hyvin tavalliseen tilanteeseen, jossa vangittu tuomitaan pääkäsittelyn päätteeksi ehdolliseen vankeusrangaistukseen tai ehdottomaan vankeusrangaistukseen niin, ettei häntä määrätä pidettäväksi edelleen vangittuna.

Muutoksenhaku vangitsemisasiassa (PKL 3:19)
Toimikunta on rajannut kansainväliset asiat ehdotuksen ulkopuolelle. Siitä huolimatta on tarpeen ottaa kantaa tilanteeseen, jossa ulkomailla oleskeleva henkilö, joka on vangittu poissaolevana, saa tiedon vangitsemisesta ja mahdollisesti siihen liittyvästä eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä tai luovutuspyynnöstä.

Luovutettavaksi pyydetty ei voi riitauttaa suomalaisen tuomioistuimen tekemää vangitsemispäätöstä oleskelumaassaan. Laissa olisi ratkaistava, onko poissaolevana vangitun ja luovuttamista vastustavan henkilön ensisijaisesti pyydettävä asiamiehen välityksellä vangitsemisen uudelleenkäsittelyä vai onko oikeusturvakeinona kantelu. Tuomioistuinten instanssiastejärjestys puoltaisi menettelyä, jossa asiamiehen esittämä uusi selvitys otettaisiin ensin vastaan alioikeudessa eli poissaolevana vangitun (ja vielä tavoittamattoman henkilön) ensisijaisena oikeusturvakeinona olisi vangitsemisasian uudelleenkäsittely asiamiehen läsnäollessa.

Yhteydenpidon rajoitukset (4 luku)
Yhteydenpidon rajoituksia koskevien säännösten kokoaminen erilliseksi luvuksi korostaa sitä seikkaa, että yhdenpidon rajoitukset aiheuttavat merkittävän lisäpuuttumisen pidätetyn tai vangitun perusoikeuksiin.

Käräjäoikeus ehdottaa harkittavaksi, että yhteydenpidon rajoitusten edellytyksiä koskevaa (PKL 4:1,1) säännöstä täsmennettäisiin niin, että siitä kävisi nimenomaisesti ilmi mahdollisuus rajoittaa yhteydenpitoa kaikkiin muihin tutkintavankeihin. Nyt ehdotetussa muodossa seikka jää tulkinnanvaraiseksi.

Matkustuskielto (5 luku)

Matkustuskiellon muuttaminen (PKL 5:7)
Käräjäoikeus ehdottaa täsmennettäväksi, että matkustuskiellon lieventämisestä voisi päättää poikkeuslupaa vastaavasti pidättämiseen oikeutettu virkamies myös sellaisissa tilanteissa, joissa matkustuskiellon on määrännyt käräjäoikeus (vangitsemisen sijasta). 

Matkustuskiellon jatkaminen (PKL 5:8)
Ehdotetussa pykälässä, kuten nykyisinkään, ei ole ehdotettu säädettäväksi määräaikaa sille, kuin pitkään matkustuskieltoa voidaan jatkaa. Ottaen huomioon, ettei vangitsemisasiassakaan ole säädetty muodollista enimmäispituutta syytteen nostamisen määräajalle, ei matkustuskiellonkaan osalta liene ehdotuksen tarkoitus, ettei matkustuskieltoa voisi jatkaa kerralla enempää kuin 60 päivällä.

Vakuustakavarikko (6 luku)
Käräjäoikeus esittää harkittavaksi, että vakuustakavarikon kohdistaminen oikeushenkilön omaisuuteen säänneltäisiin yksityiskohtaisemmin. 

Oikeuskäytännössä esiintyy ajoittain kysymyksiä siitä, voidaanko turvaamistoimi korvausvelvollisuuden tai menettämisseuraamuksen turvaamiseksi kohdistaa epäillyn ohella oikeushenkilöön vai voidaanko oikeushenkilöön kohdistaa turvaamistoimi vain yhteisösakon varalta. Toisaalta talousrikosten yhteydessä esiintyy käytännössä tilanteita, jossa varoja on oikeushenkilön tilillä, mutta oikeushenkilö on perustettu pelkästään rikoksen tekemistä varten ja oikeushenkilön olemassaolo lakkaa jo esitutkinnan aikana, jolloin oikeushenkilöön kohdistuvalla erillisellä vakuustakavarikolla on lähinnä ulosoton samastamisen väliaikaisesti korvaava merkitys eikä pääkäsittelyssä enää esitetä (lakanneeseen) oikeushenkilöön kohdistuvia vaatimuksia. 

Takavarikoiminen ja jäljentäminen (7 luku)
Käräjäoikeus toteaa, että esityksessä ehdotettu erottelu takavarikoimiseen ja jäljentämiseen ja menettelyjen osittainen erottaminen on tarkoituksenmukainen, vähentää epäselvyystilanteita ja varmistaa, että myös jäljentämisen varalta on oikeusturvakeino.

Etsintä (8 luku)
Helsingin käräjäoikeudella ei ole huomauttamista siihen, että erityistä etsintää koskevat asiat määrättäisiin käräjäoikeuden ratkaistavaksi. 

Käräjäoikeus kuitenkin esittää vielä pohdittavaksi, täyttääkö etsintäasiamiehen käyttö ne oikeusturvatavoitteet, joiden vuoksi etsintäasiamiestä pidetään tarpeellisena vai voitaisiinko asia jättää sen varaan, että tilan tai muun kohteen haltijalla olisi pakkokeinolain 8 luvun 5 §:n 2 momentin mukaisesti mahdollisuus itse valvoa etsinnän toimittamista. Harkinnassa on otettava huomioon, että etsintää ohjaisivat tuomioistuimen lupamääräykset ja että etsintäänkin liittyisi jälkikäteinen valvonta. Tältä osin käräjäoikeus viittaa lisäksi jäljempänä telepakkokeinojen julkista asiamiestä koskevaan lausumaan.

Salaiset pakkokeinot (10 luku)

Julkisen asiamiehen käyttö
Käräjäoikeus toteaa, että ns. julkisen asiamiehen käyttö on harvinaista eikä kokemusten vähäisyyden perusteella voida tehdä johtopäätöksiä siitä, mikä käytännön merkitys julkisella asiamiehellä yksittäisessä asiassa on. 

Käräjäoikeus kuitenkin kiinnittää huomiota siihen, että salaisten pakkokeinojen edellytykset on laissa tarkasti säännelty, käräjäoikeudet ovat mieltäneet roolinsa pakkokeinon käytön oikeudellisena valvojana ja pakkokeinon käyttöön liittyy dokumentointivelvollisuus ja jälkikäteisvalvonta. Julkisen asiamiehen tosiasialliset edellytykset valvoa päämiehensä etua tehokkaasti ja tarkoituksenmukaisesti on kyseenalaistettu ja julkisen asiamiehen tuomaan lisäoikeusturvaan suhtauduttiin järjestelmästä säädettäessä osaksi pidättyväisesti. Epäilykset eivät ole käytännössä väistyneet. 

Televalvonta asianomistajan/todistajan/muun henkilön suostumuksella (PKL 10:7)

Käräjäoikeus ehdottaa harkittavaksi, että liittymän haltijan suostumuksella tapahtuva televalvonta olisi mahdollista ehdotettu lievempiekin rikosten selvittämiseksi ja joka tapauksessa epäillyn eduksi.

Televalvontatiedot eivät sisällä luottamuksellisen viestin sisältöä, joten televalvonta ei kohdistu luottamuksellisen viestin suojan ydinalueeseen. Joka tapauksessa televalvontalupa voidaan useimmiten rajata ajallisesti hyvinkin lyhytkestoiseksi, mikä supistaa perusoikeusloukkausta.

Suostumusperusteisen televalvonnan mahdollisuuden laajentaminen olisi johdonmukaista myös suhteessa sähköisen viestinnän tietosuojalain 36 §:ssä säädettyyn poliisin tiedonsaantioikeuteen. 

Tukiasematietojen hankkiminen (PKL 10:11)
Käräjäoikeus yhtyy vanhemman oikeusasiamiehensihteeri Juha Haapamäen eriävään mielipiteeseen siltä osin kuin hän katsoo, ettei tukiasematietojen rajaamista ei tulisi esitutkinnassakaan rajata vain menneisyyteen.

Lupa-asian käsittely tuomioistuimessa (PKL 10:41)
Käräjäoikeus esittää harkittavaksi, että telepakkokeinoa koskeva asia, jossa epäiltyä ei kuulla, voitaisiin käsitellä videoneuvottelun sijasta käräjäoikeuden harkinnan mukaan pelkkää puhelinyhteyttä käyttäen. Esityksessä ei ole perusteltu sitä, miksei puhelinyhteyttä olisi pidettävä riittävänä ja mitä lisäarvoa kuvayhteys tuo. Vertailukohtana voidaan pitää sitä, missä laajuudessa henkilötodistelun vastaanotto on rikosasiankin pääkäsittelyssä oikeudenkäymiskaaren 17 luvun 34 §:n mukaan mahdollista puhelimitse. 

Mahdollisuutta puhelinyhteyden käyttöön puoltaisivat myös se seikka, että turvallisen, luotettavan ja helppokäyttöisen videoyhteyden muodostamiseen poliisin ja tuomioistuinten eli oikeus- ja sisäasianministeriön tietoverkkojen välille on viime vuosina liittynyt teknisiä vaikeuksia ja viivästyksiä.

Salaisen pakkokeinon käytöstä ilmoittaminen (PKL 10:58) ja vahingonkorvausvelvollisuus (PKL 11 luku)
Voimassaolevan lain mukaan pakkokeinon käytöstä on pääsääntöisesti ilmoitettava epäillylle. Siitä, missä tilanteissa pakkokeinon käytöstä olisi ilmoitettava muulle kuin epäillylle, ei ole lainkaan säännelty.

Nyt ehdotettujen vahingonkorvaussäännösten mukaan pakkokeinon käytöstä aiheutuva vahinko voisi tulla korvattavaksi ja eräänä korvattavan vahingon laatuna olisi (PKL 11:7) rauhan tai yksityiselämän loukkauksesta aiheutunut kärsimys. Ehdotettu korvausvelvollisuus voi johtaa tulkintaan, jonka mukaan aiheettoman telepakkokeinon kohteena olleelle syntyisi oikeus kärsimyskorvaukseen. 

Rikoksesta epäillyn ohella telepakkokeinojen käyttö loukannee myös muita viestintään osallistuneita, joiden mahdollisuus korvausvaatimusten esittämiseen jää ilman ilmoitusvelvollisuutta teoreettiseksi. Toisaalta ilmoitusvelvollisuutta ei tarkoituksenmukaisuussyistä voitane laajentaa koskemaan kaikkia telepakkokeinon kohteeksi joutuneita ulkopuolisia. 

Tästä syystä käräjäoikeus ehdottaa vielä harkittavaksi ja täsmennettäväksi, millä edellytyksillä oikeus vahingonkorvaukseen voi syntyä. Tältä osin sääntelyn tulisi olla sopusoinnussa myös sen kanssa, että vahingonkorvauslain 5 luvun 6 §:ssä kärsimys on säädetty korvattavaksi yleensä vain tietyissä tilanteissa ja vakavana pidettävän loukkauksen johdosta. 

Poliisilaki

Salainen tiedonhankinta (PolL 5 luku)

Telekuuntelu ja sen edellytykset
Telekuuntelu rikoksen estämiseksi olisi ehdotuksen mukaan sallittua selvästi suppeammassa laajuudessa kuin telekuuntelu rikoksen selvittämiseksi pakkokeinolain 10 luvun 3 §:n mukaan. Ehdotus on periaatteiltaan hyväksyttävä. Käräjäoikeus toteaa kuitenkin, että käytännössä voi esiintyä erityisesti laajojen rikoskokonaisuuksien osalta tilanteita, joissa rajanveto rikoksen estämisen ja rikoksen selvittämisen välillä ei ole yksiselitteistä, eikä päätöksentekohetkellä voida täysin ennakoida, tuleeko pakkokeinon käytöllä saatava tieto liittymään vain selvitettävään rikokseen vai epäillyn toimintaan muutoinkin.

Televalvonta ja sen edellytykset (PolL 5:8)
Käräjäoikeus kiinnittää huomiota siihen seikkaan, että ehdotetun pykälän mukaan televalvonta ei tulisi kyseeseen tilanteessa, jossa henkilön katoamista tutkitaan, jollei voida epäillä käsillä olevan myös henkeä tai terveyttä uhkaava vaara. Oikeuskäytännössä on eräissä tapauksissa jouduttu harkitsemaan, täyttyvätkö televalvonnan edellytykset tällaisessa tapauksessa.

Käräjäoikeus esittää harkittavaksi, että televalvonta sallittaisiin katoamisilmoituksen johdosta tehtävässä tutkinnassa. 

Vahingonkorvaus ja palkkio (PolL 8 luku)

Käräjäoikeus viittaa edellä pakkokeinolain osalta ehdotetuista vahingonkorvaussäännöksistä lausuttuun. Vahingonkorvausvelvollisuuden ulottamista koskemaan kärsimykseen on edellä lausutuin perustein vielä harkittava.

LOPUKSI

Asianajajat Tuija Turpeinen ja Markku Fredman ovat eriävässä mielipiteessään tuoneet esille oikeudenkäymiskaaren 17 luvun todistamiskieltoja koskevan säännöstön uudistamistarpeen. Käräjäoikeus kannattaa ehdotusta, että mainitut säännökset ajanmukaistettaisiin.

Käräjäoikeuden lausunnon ovat valmistelleet käräjätuomarit Jaana Helander, Kari Lappi, Eija Larinkoski ja Wilhelm Norrman.

Laamanni 		Eero Takkunen