Oikeusministeriö	
Lainvalmisteluosasto	
PL 25	
	
00023 Valtioneuvosto	

Lausuntopyyntönne 27.5.2009, OM 15/021/2006, OM044:00/2006

Esitutkinta- ja pakkokeinotoimikunnan mietintö (oikeusministeriö komiteanmietintö 2009:2)

Yleisesti lausunnon sisällöstä

Ihmisoikeusperiaatteiden mukaisesti Suomessa ja kaikissa oikeusvaltioissa syyttäjä vastaa rikosoikeudenkäynnissä siitä, että esitutkinta on toimitettu objektiivisesti ja kattavasti. Syyttäjä vastaa siitä, jos esitutkinnassa ei ole riittävästi selvitetty seikkoja, joihin puolustus on vedonnut.

Laajojen talousrikosasioiden kokonaiskäsittelyaika esitutkinnasta lainvoimaiseen tuomioon on keskimäärin yli seitsemän vuotta. Esitutkintaa ja rikosasiain valmistelua ja myös oikeudenkäyntiä on voitava vastaisuudessa ohjata yhtenä projektina alusta loppuun, jossa syyttäjän esitutkintayhteistyöllä poliisin kanssa on keskeinen merkitys.

Talousrikosasioiden viipymistä voidaan estää ainoastaan projektimallisella työskentelyllä, jossa syyttäjällä on hyvin keskeinen rooli, mutta tämä vaatii selvästi lisää syyttäjäresursseja ja esitutkintalaissa täsmällisempiä säännöksiä esitutkintayhteistyön vastuista poliisin ja syyttäjän välillä.

Helsingin syyttäjänvirasto pääosin yhtyy mietinnössä ehdotettuun ja toteaa, että esitys on varsin kattavasti laadittu. Helsingin syyttäjänviraston lausunnossa keskitytään esitutkintalain 5 lukuun. Muiden esitutkintalain lukujen ja pakkokeinolain säännösten osalta viittaamme valtakunnansyyttäjänviraston lausuntoon, johon meillä on ollut tilaisuus perehtyä ennen viraston lausuman laatimista.

Komiteanmietinnön esitys esitutkintalain 5 luvusta

Tässä lausunnossani tarkastelemme esitutkinta- ja pakkokeinotoimikunnan mietintöä esitutkintayhteistyötä koskevilta osin. Olemme keskustelleet vaativia rikosjuttuja hoitavien syyttäjien kanssa esitutkintayhteistyön ongelmakohdista ja keinoista niiden minimoimiseksi lainsäädäntöä täsmentämällä. Vaativia, lähinnä laajoja ja vaikeita talousrikosasioita hoitavat syyttäjät näkevät nykykäytännössä suurimpina ongelmina rikosprosessin keston ja tehokkaan syyteharkinnan tekemisen kannalta toisinaan myös puutteellisen esitutkinnan.

Esitutkintayhteistyön tehostamisella on mahdollista merkittävästi lyhentää koko rikosprosessin kestoa ja parantaa sen laatua ja käytettävyyttä syyteharkinnassa ja tuomioistuinkäsittelyssä. Esitutkinnan kestoon ja laatuun voidaan tehokkaasti vaikuttaa esitutkintaa toimittavan poliisin ja syyttäjän välisellä yhteistyöllä jo nyt käytössä olevia poliisin ja syyttäjien yhdessä kehittämiä menetelmiä hyväksi käyttäen. Yhtenä tällaisena yhteistyön välineenä on toiminut mm. kirjallinen tutkintasuunnitelma.

Esitutkintalain 5 luvun 1 §:n mukainen ilmoitus syyttäjälle
Poliisin ja syyttäjien kesken on jo nyt kattava ja toimiva ohjeistus ilmoitusmenettelystä ja paikallisesti poliisin ja syyttäjien kesken on kehitetty jo hyvinkin toimivia yhteistyömenetelmiä. Komitean esitykseen 5 luvun 1 §:ssä mainitusta ilmoitusmenettelystä syyttäjälle ei ole huomautettavaa ja sellaisenaan se on hyvin toimivan nykykäytännön mukainen.

Ongelmia aiheutuu ainoastaan silloin, kun sinänsä hyvin ohjeistettua ilmoitusmenettelyä ei noudateta oikea-aikaisesti tai ollenkaan, jolloin koko esitutkintayhteistyö jää kokonaan tai merkityksellisiltä osin tekemättä. Tämän vuoksi tutkinnanjohtajan vastuuta ilmoituksentekoa koskevien normien ja ohjeiden noudattamista tulee korostaa. 

Esitutkintalain 5 luvun 3 §:n mukainen yhteistyövelvollisuus
Esitutkintayhteistyön käytännönongelma on se, että nykysäädökset ja myös komitean esittämät uudistukset ovat niin yleisluonteisia, että ne jättävät sellaiselle toimijalle, joka ei syystä tai toisesta pidä esitutkintayhteistyötä tarpeellisena, mahdollisuuden laiminlyödä esitutkintayhteistyötä. Tästä on seurauksena esitutkinnan ja syyteharkinnan turhaa viivästymistä, josta vuorostaan viivästyttää koko rikosprosessia samalla heikentäen sen laatua. Näiden seikkojen vuoksi esitutkintayhteistyöstä tulisi säätää komiteamietinnössä ehdotettua täsmällisemmin.

Komiteamietinnössä on ehdotettu säädettäväksi esitutkintalain 5 lukuun nimenomaan yhteistyövelvollisuudesta esitutkintaviranomaisen ja syyttäjän kesken. Esitutkinnan nopeuttamisen ja laadun varmistamiseksi tutkinnanjohtajan velvollisuudeksi vaativissa rikosasioissa tulisi säätää aina seuraavista seikoista huolehtiminen:

1. Tutkintasuunnitelman tarpeellisuuden selvittäminen syyttäjältä
2. Loppulausuntomenettelyn tarpeellisuuden selvittämisen syyttäjältä 
3. Esitutkinta-aikataulusta sopiminen syyttäjän kanssa.

Kirjallisen tutkintasuunnitelman tekemisessä tutkinnanjohtajan tulee muun ohessa aina selvittää asialle määrätyn syyttäjän kanta siihen, miten esitutkinta on kohdennettava niin, että syyttäjä voi tehdä asiakokonaisuudesta yhdellä kertaa syyteharkinnan ja saattaa asia vireille tuomioistuimessa sellaisena kokonaisuutena, että näyttö on otettavissa tuomioistuimessa vastaan yhdellä kertaa samassa pääkäsittelyssä. Esitutkinta on aina tehtävä siinä laajuudessa, kun jutulle määrätty syyttäjä edellyttää, koska syyttäjällä on poliisin nähden yksinomainen valta päättää siitä, mitä hän kussakin yksittäistapauksessa ottaa samaan rikosprosessiin ja mitä voi erottaa erillisiksi rikosprosesseiksi.Tämä on erityisen tärkeää sen vuoksi, ettei oikeudenkäynneistä tule tarpeettomasti liian laajoja. 

Edelleen tutkinnanjohtajan ja asiakokonaisuudelle määrätyn syyttäjän tulee yhdessä varmistaa aina ennen vaativan rikosasian toimittamista syyteharkintaan, että asiassa on toimitettu kaikki syyteharkinnan kannalta välttämättömät esitutkintatoimet, joita asiakokonaisuudelle määrätty syyttäjä pitää tarpeellisena toimittaa. Näin varmistetaan se, että asiassa on mahdollista tehdä syyteharkinta, kun rikosasia on toimitettu esitutkintaviranomaisen toimesta syyteharkintaan. Tällä menettelyllä on mahdollista nopeuttaa merkittävästi koko rikosprosessia, kun rikosasia valmistellaan esitutkinnassa yhdellä kertaa valmiiksi syyteharkintaa ja oikeudenkäyntiä varten. Nämä täsmälliset esitutkintayhteistyötä koskevat velvoitteet tulisi lisätä uuteen esitutkintalain 5 luvun 3 §:ään. 

Esitutkintalain 5 luvun 2 §:n mukainen syyttäjän toimivaltuudet esitutkinnassa
Kaikkien rikosasioiden kyseessä ollessa merkittävä syyteharkinnan kestoon vaikuttava seikka on syyteharkinnassa olevien asioiden viivästyminen syyttäjän pyytämän lisätutkinnan johdosta. Tämän vuoksi syyttäjän pyytämät lisätutkintatoimenpiteet tulisi 5 luvun 2 §:ään säätää suoritettavaksi aina kiireellisinä.

Loppulausuntomenettelystä

Yhdymme komitean näkemyksiin loppulausuntomenettelyssä olevien tämänhetkisten puutteiden osalta.

Vallitsevat toimintatavat loppulausuntomenettelyssä vaihtelevat suurestikin ja usein asianosaisten loppulausuntoihin ei kiinnitetä niiden vaatimaa riittävää huomiota. Voimassa olevan esitutkintalainkin mukaan loppulausuntomenettely on esitutkintaa. Tästä huolimatta loppulausuntomenettely ja sen mahdollisesti aiheuttamat esitutkintatoimet siirretään usein syyttäjän vastuulle, kun esitutkinta-aineisto toimitetaan syyttäjälle.

Tutkinnanjohtajan ei tulisi voida yksipuolisesti siirtää esitutkintatoimia syyttäjälle ilman syyttäjän myötävaikutusta, kun kyseessä on ollut esitutkintayhteistyötä vaatinut rikosasia. 
 
Menettelyn puutteellisuudet ilmenevät mm. siinä, ettei asianosaisille myönnetä riittävää määräaikaa loppulausuntojen antamiseksi. Liian lyhyillä määräajoilla pahimmassa tapauksessa tehdään asiaosaisille usein mahdottomaksi paneutua esitutkinta-aineistoon erityisesti silloin, kun aineisto on mittava. 

Tästä seuraa, että esitutkintaa joudutaan täydentämään rikosprosessin myöhemmissä vaiheissa syyteharkinnan ja tuomioistuinkäsittelyn aikana. 

Syyttäjät ovat kokeneet toisena puutteellisuutena sen, että asianosaisten loppulausunnoissaan esittämiin esitutkintatoimiin ei kiinnitetä riittävää huomiota. Asianosaisten loppulausunnoissaan esittämät perustellutkin pyynnöt laiminlyödään usein. 

Loppulausuntomenettely tulisi aina sisältyä esitutkintavaiheeseen, jolloin tarpeelliset asianosaisten pyytämät esitutkintatoimenpiteet suoritettaisiin varsinaisessa esitutkinnassa. Käytännössä näin ei toimita, vaan esitutkinta toimitetaan syyteharkintaan jo loppulausuntomenettelyvaiheessa ja asianosaisten loppulausunnot toimitetaan syyttäjälle lisätutkintapöytäkirjoina. Tästä usein seuraa, että esitutkinta joudutaan käynnistämään uudelleen syyttäjän toimesta kesken syyteharkinnan. Toisinaan syyttäjä voi joutua teettämään varsin mittaviakin lisätutkintoja ennen kuin syyteharkinta on mahdollista tehdä.

Komitean esitys mahdollistaa edellä kuvatun, koko rikosprosessin keston ja laadun kannalta erittäin haitallisen menettelyn myös tulevaisuudessa.

Viittaamme edellä 5 luvun 3 §:ään ehdotettuun lisäykseen tutkinnanjohtajan velvollisuudesta selvittää loppulausuntomenettelyn tarpeellisuus esitutkintayhteistyössä syyttäjältä laajoissa ja vaikeissa rikosasioissa. 

Edellä mainittujen merkittävien puutteiden johdosta, jotka omalta osaltaan viivyttävät tarpeettomasti koko rikosprosessia loppulausuntomenettelyn osalta tulee 10 luvun 1 §:ä täsmentää seuraavasti:

Sen lisäksi, mitä komitea ehdottaa, tutkinnanjohtajan tulee silloin, kun menettelyn tarpeellisuudesta on 5 luvun 3 §:n mukaisesti sovittu syyttäjän kanssa heti, kun menettelylle ei ole mitään tutkinnallista estettä luovuttaa kertynyttä esitutkinta-aineistoa asiaosaisten käyttöön loppulausunnon antamista varten.  Asianosaisille on varattava riittävästi aikaa lausua kertyneestä esitutkinta-aineistosta. Tutkinnanjohtajan on aina ennen asian siirtämistä syyteharkintaan varmistettava, että asiassa on tehty kaikki ne esitutkintatoimenpiteet, joita asianosaiset ovat perustellusti pyytäneet. 

Käytännössä tutkinnanjohtajan ja syyttäjän tulee varmistaa yhdessä, että nämä kaikki tarpeelliset toimet on tehty ennen asian siirtämistä syyteharkintaan. (Kts. mitä 5 luvun 3 §:ssä on mainittu).

Johtava kihlakunnansyyttäjä	Heikki Poukka

Apulaispäällikkö,
kihlakunnansyyttäjä		Tapio Nyrhilä

Tiedoksi		Helsingin syyttäjänviraston henkilökunta