Helsinki 28.8.2009
				                   Dn:o 75/12/2009

OIKEUSMINISTERIÖ
Lainvalmisteluosasto
PL 25
00023 VALTIONEUVOSTO

Asia:	Lausunto esitutkinta- ja pakkokeinotoimikunnan mietinnöstä (oikeusministeriön komiteamietintö 2009:2) 

Viite:	Oikeusministeriön lausuntopyyntö asiassa OM 15/021/2006,	OM044:00/2006,
päiväys: 27.5.2009.

Suomen Poliisijärjestöjen Liitto ry:n lausunto:

 Yleistä
Esitutkinta- ja pakkokeinotoimikunnan tavoitteena oli valmistella esitutkintalain, pakkokeinolain ja poliisilain kokonaisuudistusta. SPJL pitää kokonaisuudistuksen perustavoitteita lähtökohtaisesti perusteltuina ja oikeansuuntaisina. Kyseessä olevia lakeja tulee kehittää vastaamaan paremmin poliisin ja muiden lakia soveltavien viranomaisten toimintaympäristössä tapahtuneiden muutosten aiheuttamia tarpeita ja vaatimuksia siten, että lait takaisivat viranomaisten  toimintaedellytykset pitkälle tulevaisuuteen. 

Eriävistä mielipiteistä käy selkeästi ilmi, että uudistuksen käsittely on jäänyt kesken liian tiukan valmisteluaikataulun vuoksi. Tämä on puolestaan johtanut siihen, että lainsäädännön selkeyttäminen ei kaikilta osin ole onnistunut. Kysessä olevien lakien kokonaisuudistuksessa on kyse laajasta ja vaativasta kokonaisuudesta, johon tulee ehdottomasti varata riittävästi aikaa. Tältä osin SPJL haluaa korostaa, että uudistamistyö kokonaisuudessaan tehtäisiin huolella ja riittävällä aikataululla sen sijaan, että poliittiset ambitiot nopeiden päätösten aikaansaamiseksi pilaisivat koko uudistushankkeen. 

Lakien vaikutusten arvioiminen on haastava prosessi ja tavoitteet esitellänkin usein niukasti ja yleisluonteisesti. Lakien vaikutusten arviointi tulee kuitenkin ymmärtää keskeiseksi asiaksi, jonka pitäisi ohjata koko lainvalmistelu-prosessia. Esitutkintalain, pakkokeinolain ja poliisilain kokonaisuudistuksen merkittävyyden vuoksi sen toteuttaminen edellyttäisi yhteiskunnallista ja oikeudellista intressivertailua sekä muutosten välitttömien ja välillisten vaikutusten kokonaisvaltaista arviointia. Arvioitavaksi tulee sääntelyn osuvuus ja riittävyys; vaikuttaisiko sääntely siihen epäkohtaan, jota säännellään ja vaikuttaisiko keino niin, että saadaan aikaiseksi tarkoitettu tulos. Tätä ennen pitää olla selvillä mitä taustaa vasten vaikutuksia arvioidaan ja miten vaikutukset arvotetaan. Tämä edellyttää intressivertailua, jossa tulee arvioitavaksi mitä intressejä yhteiskunnassa pidetään tärkeinä ja millä keinoin niitä tulee tavoitella. 

SPJL katsoo, että tällainen intressivertailu ja kokonaisvaltainen vaikutusten arviointi on toimikunnan mietinnössä  jäänyt puutteelliseksi. SPJL:n mielestä vaarana on, että uudistus mahdollisesti tosiasiallisesti vaikeuttaisi ja hankaloittaisi poliisin työtä, sekä johtaisi tiettyjen menettelyjen käyttöalan supistumiseen. Tämä tuskin on ollut uudistuksen tarkoitus. 

Tiukka aikataulu ja sen aiheuttama kiire on varmasti osaltaan vaikeuttavat arvioiden tekemistä. Uudistuksen jatkovalmisteluun  tuleekin  varata riittävästi aikaa ja perusteellisesti  arvioida uudistuksen tosiasialliset kokonais-vaikutukset. 

Jatkovalmistelussa tulee kiinnittää huomioita myös lakien selkeyteen. Säädösten tulee olla oikeudellisesti moitteettomia, lakiteknisesti ja kielellisesti viimeisteltyjä sekä selkeitä ja ymmärrettäviä. Vain tällä tavalla voidaan taata lakien tavoitteiden tosiasiallinen toteutuminen sekä lakeja soveltavien viranomaisten oikeusturva. 

Yksityiskohtaisia huomioita

Henkilöstövaikutukset
Mietinnössä on henkilöstövaikutuksia arvioitu puutteellisesti.  Henkilöstö-vaikutuksia tulee tarkastella kokonaisvaltaisesti omana kohtanaan. Henkilöstön asema ja kokonaisuudistuksen vaikutukset muun muassa henkilöstöresursseihin ja henkilöstön koulutustarpeeseen jää avoimeksi. 

Henkilöstön määrä ja työssäjaksaminen
Henkilöstöresurssien tulee olla asetettujen tehtävien mukaiset. Jo nyt
poliisin henkilöstöresurssit ovat osittain riittämättömät. Poliisin mahdollisuudet tuottaa palveluja on ratkaisevasti sidoksissa henkilöstön määrään. Kehittämis- ja uudistushankkeiden yhteydessä tulee huomioida  myös henkilöstön määrä ja sitä kautta henkilöstön työssäjaksaminen.

Töitä tehdään yhä pienemmällä henkilömäärällä samalla kun  työntekijältä vaaditaan aiempaa laajempaa osaamista ja laadukkaampaa tulosta. Työelämän muutosvauhti on kova; työtahti on kiristynyt ja työn vaativuustaso kasvaa jatkuvasti. Työuupumuksesta on tullutkin yleinen työterveysongelma myös Suomessa työn määrällisen ja laadullisen ylikuormituksen lisääntyessä. Työuupumus ei ole pelkästään yksilön ongelma. 

Henkilöstön koulutus
Uudistuksen asianmukainen ja tehokas toteutuminen on riippuvainen asiantuntevasta ja osaavasta henkilöstöstä. Sekä virkamiesten että kansalaisten oikeusturva edellyttää, että virkamies pystyy ammattitaitoisesti kantamaan vastuun muutoksen tuomista tehtävistä. 

Nyt ehdotetut muutokset edellyttävät henkilöstön kehittyvää ja monipuolistuvaa ammattitaitoa. Henkilöstön määrän lisäksi jatkovalmistelussa tulee siten ehdottomasti huomioida myös henkilöstön ammattitaidon kehittämisen kannalta tarpeellisen koulutuksen kartoitus, suunnittelu ja asianmukainen toteuttaminen.  

Tarvittava koulutus tulee toteuttaa asianmukaisesti ja riittävällä aikataululla ennen muutosten voimaantuloa. Nykyisessä lainsäädäntötyössä valitettavan yleinen tapa on, että lait on tarkoitettu tulemaan voimaan ensi tilassa. Uusien, merkittäviäkin muutoksia sisältävien lakien vaatimaan koulutukseen ja muuhun valmisteluun ei varata riittävästi aikaa. Lisäksi koulutuksen vaatimat taloudelliset kustannukset joko aliarvioidaan tai niitä ei huomioida ollenkaan.

Poliisin tietojärjestelmät
Uudistuksen myötä henkilökunnalla tulee olla käytössään tekniset järjestelmät, jotka takaavat tehtävien asianmukaisen ja teknisesti virheettömän hoitamisen. Poliisin tietojärjestelmien tulee olla ajantasaistettu hyvissä ennen lain voimaantuloa, jotta henkilöstön koulutus pystytään hoitamaan asianmukaisesti. Tältä osin tulee huomioida sisäasiainministeriön toiminta- ja taloussuunnitelmassa vuosille 2009 - 2013 toteutettava poliisiasiain-tietojärjestelmän kokonaisuudistus (Vitja-hanke).  Vitja-hanke tulee huomioida ja hyödyntää tässä kokonaisuudistuksessa  ja sen  voimaan tulon ajoituksessa. 

Tuottamuksesta riippumattoman vahingonkorvausvastuun käyttöön ottaminen
SPJL suhtautuu kielteisesti ehdotukseen ulottaa tuottamuksesta riippumat-toman vahingonkorvausvastuu poliisin ja muiden esitutkintaviranomaisten toimintaan ottamalla erikseen tätä koskeva sääntely ehdotettavaan pakkokeinolakiin ja ehdotettavaan poliisilakiin. Asiaa ei tule käsitellä erilliskysymyksenä. Kuten mietinnössä todetaan, poliisin toiminnasta aiheutuneiden vahinkojen korvaaminen on osa laajempaa kokonaisuutta eli julkisyhteisön vahingonkorvausvastuuta. SPJL ei näe mitään perusteita sille, että ankara vahingonkorvausvastuu otetaan käyttöön vain tiettyjen viranomaistoimintojen kohdalla.   Asiaa tulee käsitellä osana kaikkien viranomaisten toiminnan osalta yhdenvertaisesti osana mahdollista julkisen vallan vahingonkorvausvastuun yleistä uudistamista. 

Perustetta erillissääntelyyn ei muodosta edes mietinnössä mainittu lähtökohta vahingonkärsijän suojantarpeesta. Vaikka päähuomio olisi vahingonkärsijän asemassa ja hänen oikeussuojansa tarpeessa, täytyy ennen uudistuksen toteuttamista  kuitenkin perusteellisesti selvittää uudistuksen tarkoituksen-mukaisuus. Uudistuksen taustalla tulee olla todellinen muutostarve. Mietinnössä ei esitetä  uudistukselle mitään todellista muutostarvetta. Ilman kattavaa selvitystä nykyisen järjestelmän toimimattomuudesta muutosta ei tule toteuttaa. SPJL:n käsityksen mukaan nykyinen korvausjärjestelmä toteutuu tosiasiallisesti eli  vahingonkärsineellä on todellinen mahdollisuus saada korvausta poliisin toimenpiteen johdosta kärsimästään vahingosta.

Virkavastuun ulotttaminen hätävarjelutilanteeseen
Suomen Poliisijärjestöjen Liitto suhtautuu erittäin kielteisesti ja kriittisesti esitykseen ulottaa virkavastuu poliisimiesten osalta koskemaan myös toimimista hätävarjelutilanteessa. Esitys tulee katsoa sekä yhdenvertaisuus- periaatteen että virkamiesoikeuden vastaiseksi.

Esitystä arvioitaessa tulee huomioida  virkavastuun, voimankäytön  ja hätävarjeluoikeuden oikeudelliset käsitteet ja vertailla niiden eroja:
•	Voimankäyttö ja hätävarjelu
o	Voimankäyttö on hyökkäävää kun taas hätävarjelu on puolustus-toimenpide.
o	Voimankäytöllä pakotetaan virkatoimen kohteena oleva tai virkatointa vastustava henkilö alistumaan virkatoimeen ja sietämään se.
o	Hätävarjelulla torjutaan suojattuun oikeushyvään kohdistumassa oleva tai kohdistuva hyökkäys. Hätävarjelutilanteessa ei ole enää kyse virkatehtävien suorittamisesta vaan kyse on jokaiselle kuuluvasta yleisestä puolustautumisoikeudesta.  

•	Virkavelvollisuudet ja virkavastuu
o	Virkamiehen tärkein velvollisuus on asianmukainen ja tehokas virkatehtävien suorittaminen, ns. virantoimitusvelvollisuus. Virkamies vastaa virkatoimiensa lainmukaisuudesta.
o	Virkavastuu voidaan yleisesti luonnehtia tehostetuksi ja laajennetuksi virkatehtäviin liittyväksi oikeudelliseksi vastuuksi, joka voi olla luonteeltaan rikosoikeudellista, kurinpidollista tai vahingon-korvausvastuuta. 
o	Virkavastuuseen liittyy selkeä ja yksiselitteinen virantoimitus-sidonnaisuus.
Lähtökohtaisesti virkamiehellä on samat yleiset oikeudet kuin muillakin henkilöillä. Siten virantoimituksen ulkopuolella virkamiehelle ei lähtökohtaisesti voida asettaa suurempia vaatimuksia kuin muille kansalaisille. Poikkeuksen tästä muodostaa tiettyjen virkamiesten erityinen vapaa-ajan käyttäytymis-velvollisuus.  Siinä ei kuitenkaan ole kyse virkavastuusta tai sen ulottamisesta virantoimituksen ulkopuolelle. Hätävarjeluoikeudessa on kyse kaikille kuuluvasta yleisestä puolustautumisoikeudesta. Tämä yleinen oikeus tulee yhdenvertaisena olla myös poliisilla. Esitys asettaa poliisit kohtuuttomasti ja perusteettomasti eriarvoiseen asemaan suhteessa muihin virkamiehiin ja henkilöihin.

Virkavastuu voidaan ulottaa vain virkamehen toimintaan, jossa on kyse virantoimittamisesta.  Virkatehtävä voi muuttua hätävarjelutilanteeksi; poliisi voi virkatehtävää suorittaessaan joutuu tilanteeseen, jossa hän itseään tai toista oikeudettomalta hyökkäykseltä suojellakseen joutuu turvautumaan voimakeinoihin, joiden käyttö ei  perustu viranomaisvaltuuksiin ja tapahdu virkatehtävän hoitamiseksi vaan poliisimies käyttää voimakeinoja yleisen oikeuden nojalla ja puolustautumistarkoituksessa. 

SPJL ei näe mitään perusteita sille, että toimintaan, joka ei ole enää virkatehtävien suorittamista, voitaisiin liittää virkavastuu. Herää kysymys, mihin jatkossa asetetaan raja virkavastuullisen ja virkavastuusta vapaan toiminnan välille. Jos virkavastuun voi ulottaa virantoimituksen ulkopuoliseen toimintaan, ulotetaanko  virkavastuu tulevaisuudessa mahdollisesti myös poliisin vapaa-ajan toimintaan?

Huomiota tulee kiinnittää myös poliisimiesten oikeusturvaan. Jos virkavastuu ulotettaisiin toimiin, joissa ei ole kyse virkatehtävien suorittamisesta, poliisilla tulee olla oikeus kieltäytyä sellaisista tehtävistä, jotka voivat johtaa virantoimituksen ulkopuolisen virkavastuun toteuttamiseen.  

Korkein oikeus on selkeästi linjannut virkamiehen hätävarjeluoikeutta. SPJL:n mielestä korkeimman oikeuden kantaa tulee pitää riittävänä arviotaessa poliisin hätävarjeluoikeutta ja sen laajuutta. Siten poliisimiehellä on yhtäläinen hätävarjeluoikeus kuin muillakin henkilöillä, mutta hänelle voidaan hätävarjelutilanteessa asettaa koulutuksensa ja kokemuksensa perusteella korkeammat vaatimukset  / edellytykset kuin tavalliselle kansalaiselle mitoittaa voimakeinojen käyttö hätävarjelutilanteessa asianmukaisesti.

	Tutkinnanjohto
SPJL katsoo, ettei Suomessa tulisi siirtyä menettelyyn, jossa tutkinnanjohtajan tehtävät siirtyvät syyttäjälle. Nykyinen järjestelmä on toimiva ja tehokas. Tutkinnanjohtajina toimivat useimmiten poliisikoulutuksen saaneet henkilöt, joilla usealla on myös korkeakoulututkinto. Jo poliisin koulutus ja työtehtävät takaavat ammattitaitoisen tutkinnanjohdon. Tutkinnanjohto ei ole pelkästään lain tulkintaa, vaan siinä korostuu myös poliisitaktiikan ja kuulustelutekniikan osaaminen, joita syyttäjillä ei ole. Lisäksi tutkinnanjohto sisältää paljon henkilöjohtamista. 

Asianajaja Tuija Turpeisen ja asianajaja Markku Fredmanin eriävässä mielipiteessä esitetyt ongelmat – kuten liian pitkät rikosoikeudenkäynnit –. johtuvat muista syistä kuin poliisin kykenemättömyydestä tai ammattitaidottomuudesta johtaa tutkintaa. Yleensä taustalta  löytyy poliisista riippumaton syy, kuten pitkät syyteharkinnat, pitkittyneet tuomioistuinkäsittelyt ja  rikoksesta epäillyn käyttämät valitusmenettelyt tutkinnan eri vaiheissa, joilla pystytään tehokkaasti hidastamaan tutkintaa. Ongelmana on myös muiden maiden lainsäädäntöön sisältyvät tiedon käyttörajoitukset sekä kansainväliset oikeusapupyynnöt ja niihin liittyvät aikaa vievät virka-aputoimenpiteet. Lisäksi muu tiedonhakinta – kuten asiantuntijalausunnot tai ajantasaiset verotustiedot – voi viivästyttää tutkintaa poliisista riippumattomista syistä. Oman haasteen tutkintaan tuo myös kansainvälistynyt rikollisuus ja jatkuvasti kehittyvä tietotekniikka, joka mahdollistaa rajat ylittävän rikollisuuden. 

Poliisin ja syyttäjän tämän hetkinen  yhteistyö on SPJL:n näkemyksen mukaan sujuvaa ja toimivaa. Syyttäjää informoidaan heti tutkinnan alussa niin sanotulla sakari-ilmoituksella, ja tämän tiedon perusteella jo nykyisen lainsäädännön perusteella syyttäjä voi halutessaan vaikuttaa asian tutkintaan heti alkuvaiheesta lähtien.  

Myös syyttäjien kanta kyseiseen uudistukseen tulisi selvittää. Onko järkevää sitoa vähäisiä syyttäjäresursseja jopa vuosia kestäviin tutkintoihin? Tutkinnan johtoon täytyy sitoutua kokopäiväisesti; sitä ei voi hoitaa sivutoimisena muun työn ohella. Päätöksentekoon tulee olla valmius ympäri vuorokauden.

	Ylimääräisen tiedon käyttörajoitus
SPJL suhtautuu kielteisesti esitykseen ylimääräisen tiedon käyttörajoituksesta (ehdotettu pakkokeinolain 10 luvun 54§).  Esitetty hyödyntämiskielto on vallitsevien oikeusperiaatteiden,  oikeuskäytännön ja lainsäädännön vastainen. Muun muassa poliisilain 1 ja 9 §:n mukaan poliisin tulee ryhtyä rikostutkintaan saadessaan tiedon rikoksesta. Käyttörajoitus on siten poliisilain vastainen; se estää  poliisia toimimasta lain edellyttämällä tavalla. 
Muutokselle ei myöskään ole esitetty järkeviä / varteen otettavia perusteita työryhmän mietinnössä.
Edellä lausutun perusteella SPJL katsoo, ettei esitetylle ylimääräisen tiedon käytön rajoittamiselle ole mitään perusteita ja pitää erittäin tärkeänä, että voimassa oleva lainsäädäntö tältä osin joko säilytetään ennallaan tai käyttöoikeutta ja oikeutta televalvontatietoihin laajennetaan. Tämä myös tehostaisi rikostutkintaa ja koko prosessin nopeutta. 
Lainsäädännön tulee ehdottomasti edelleen turvata tehokas rikostutkinta sekä asianomistajien asema ja oikeudet. 

Lopuksi
Joiltain osin mietinnöstä saa kuvan, että poliisiin ja poliisin toimintaan suhtaudutaan jokseenkin epäluuloisesti.  SPJL haluaa tältä osin huomauttaa, että on kohtuutonta asettaa poliisiin ammattikuntana “yleinen epäluottamus”. Kriittisyys ja epäluottamus tulee perustua konkreettisiin perusteihin eikä mahdollisiin uhkakuviin.

Luottamus poliisiin organisaationa ja poliisin toimintaan tulee muodostaa sillä perusteella, miten poliisi hoitaa sille määrätyt tehtävät. Myös jokaisen poliisin tulee tuntea vastuunsa ammattikuntansa edustajana ja toimia sen mukaisesti. Lähtökohtana tulisi ollakin luottamus, että näin myös tapahtuu. Jokainen poliisi vastaa omista teoistaan niin siviilissä kuin virassaan. 

SPJL katsoo, että Suomen poliisi on onnistunut tehtävässään hyvin  ja poliisin toiminta on luotettavaa. Myös poliisitoiminnan valvonta on onnistunut.

SUOMEN POLIISIJÄRJESTÖJEN LIITTO RY

Yrjö Suhonen		            	Rita Ridanpää
puheenjohtaja			lakimies