• •
	Lainsaadäntöjohtaja	iina Asto a
LIITTEET	- arviomuistio
Puhelin
(09)	16003
Telekopio
(09)	16067730
OIKEUSMINISTERIO

Lainvalmisteluosasto

25.10.2002
027:00/2001

~/	/‘~

Jakelussa mainituille

Rahoitusvakuusjarjestelyista annetun direktiivin
täytäntöönpano

KUTSU KUULEMISTILAISUUTEEN

Oikeusministerio kutsuu edustajanne tiistaina 12 päivänä marraskuuta 2002 Mo 13.00 alkavaan kuulemistilaisuuteen, jossa on tarkoitus keskustella rahoitusvakuusjarj estelyista annetun direktiivin täytantöönpanoon Iiittyvista kysymyksista ja erityisesti direktiivin sallimista soveltamisalaa koskevista rajauksista. Tilaisuus pidetaan oikeusministeriön kokoushuoneessa 9-10, Eteläesplanadi 10, 6. kerros.

Mahdolliset kirjalliset kommentit pyydetaan toimittamaan oikeusministeriöön viimeistään 8.11.2002 mieluiten sahkoposti!la (om.kirjaamo@om.fi).

Tilaisuuteen saapuvan edustajan nimi pyydetaan i!moittamaan 11.11.2002 mennessä osastosihteeri Tuula Martovaaralle (tuula.martovaara@om.fi tai puhelin 1606 7651).

Lisätietoja antaa lainsaädäntöneuvos Marjut Jokela (puh. 1606 7703, marjut.jokela~om.fi).

- Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi rahoitusvakuusjarjestelyista
2002/47/EY

Kayntiosoite
Etelaesplanadi 10
00130 HELSINKI

Postiosoite
PL 25
00023 VALTIONEUVOSTO

Sähköpostiosoite kirjaamo.om@om.fi

JAKELU

Valtiovarainministeriö
Kauppa- ja teollisuusministeriö
Suomen Pankki
Konkurssiasiamies
Rahoitustarkastus
Valtiokonttori
HEX Oyj
Keskuskauppakamari
Kirjanpitotoimistojen Liitto
Suomen Asianaj aj aliitto
Suomen Pankkiyhdistys r.y.
Suomen Pankkiiriliikkeiden yhdistys ry
Suomen Vakuutusyhtioiden Keskusliitto ry
Teollisuuden ja Tyonantajain Keskusliitto
Suomen Yrittajat
Professori Jarmo Tuomisto, Turun yliopisto
Professori Jukka Mahönen, Turun yliopisto
Professori Matti Rudanko, Helsingin kauppakorkeakoulu

	OIKEUSMINISTERIO	ARVIOMUISTIO
	Lainvalmisteluosasto	22.10.2002
Marjut Jokela

RAIIOITUSVAKUUSJARJESTELYISTA ANNETUN DIREKTIIVIN TAYTANTOONPANOSTA

1.	Yleistä

Euroopan parlamentti ja neuvosto antoivat 6. paiväna kesäkuuta 2002 direktiivin rahoitusvakuusjarjestelyista (2002/47/EY). Direktiivi on pantava kansallisesti täytäntöön 27.12.2003 mennessä. Taytantoonpanoon ja lainvalmisteluun kaytettava aika on siten varsin lyhyt.

Direktiivin tarkoituksena on yhdenmukaistaa rahoitusmarkkinoilla kaytettavia vakuuksia koskevaa lainsaädäntöa ja vahentää oikeudellista epavarmuutta. Tämä edistää rahoitusmarkkinoiden yhdentymista ja kustannustehokkuutta sekä yhteison rahoitusjarjestelman vakautta. NAmä taas tukevat rahoituspalveluiden tarjoamisen ja paaomien liikkumisen vapautta yhteismarkkinoilla.

Oikeudellisen riskin vahentamiseksi yhtenaistetaan muun muassa rahoitusvakuuden perustamista koskevia vaatimuksia ja säädetäan sovellettavasta laista. Direktiivi ei kuitenkaan rajoitu pelkastaan vakuuksien oikeudellisen patevyyden varmistamiseen, vaan se vahvistaa niiden velkojien asemaa, jotka saavat vakuudeksi direktiivin mukaisia rahoitusvälineitä eli talletuksia tai arvopapereita. Direktiivi varmistaa mm. vakuusvelkojan realisointioikeudet maksukyvyttomyystilanteissa ja antaa suoj aa takaisinsaantivaatimuksilta. Direktiivi edellyttaa eräitä meille ennestaan tuntemattomia tai jopa kiellettyja oikeudellisia ratkaisuja, kuten vakuuden omaksiottamisen (art. 4), panttivelkojan mäaraamisoikeuden luottosuhteen aikana (art. 5) sekä vakuusluovutuksen (art: 6).

Direktiivin tarkoituksena on helpottaa arvopapereiden ja tilirahan vakuuskayttoa nimenomaan tukkurahoitusmarkkinoilla. Soveltamisala on kuitenkin selvästi tätä laajempi. Jollei direktiivin sallimia poissuljenta-optioita kayteta, direktiivi tulee koskemaan varsin laajasti kaikkea sellaista yritysrahoitusta, jossa ylipaansa kaytetaan vakuuksia. Merkittavistä reaalivakuuksista soveltamisalan ulkopuolelle jaavät ainoastaan kiinteistövakuudet. Muutokset vakuusvelkojien oikeuksissa heijastuvat muiden velkojien asemaan ja tulevat nain vaikuttamaan yleisesti konkursseihin j a yrityssaneerauksiin.

Rahoitusvakuusdirektiivi poikkeaa tässä olennaisesti ns. finaliteettidirektiivistä, jonka soveltamisala on tarkasti rajattu vain systeemiriskin kannalta olennaisiin maksujarjestelmiin ja arvopapereiden selvitysjarjestelmiin sekä keskuspankeille annettaviin vakuuksiin. Direktiivi on saatettu Suomessa voimaan lailla eräistä arvopaperi- ja valuuttakaupan sekä selvitysjarjestelman ehdoista (1084/1999, jaljempana nettoutuslaki).

2.	Yleis- vai erityislaki?

Voimassa olevassa laissa on vain vahan arvopapereiden ja tilirahan panttausta koskevia säaimöksiäja nekin ovat en puolilla lainsäädantöä. Säännökset koskevat lahiimä panttauksen edellyttamaa julkivanmistusta sekä panttioikeuden vaikutuksia maksukyvyttomyysmenettelyissa. Panttaussitoumuksen tekemisestä ja panttioikeuden sisällöstä on vain muutama säannös. Monet kysymykset ovat oikeuskaytännon ja oikeuskirjallisuuden varassa. Vakiintuneilla rahoituskaytannoilla on erittäin suuri merkitys.

Arvopapereiden panttaamisesta säädetään velkakirjalaissa (622/1947) ja arvoosuuksien panttaamisesta arvo-osuustililaissa (827/1991). Nämä s~iannOkset koskevat lähinnä sitä, millä edellytyksilla panttaus sitoo panttaajan velkojia ja muita sivullisia. Esineoikeudellisesti tehokkaan panttauksen edellytyksena on julkivarmistus eli arvopaperin fyysisen haflinnan luovutus (VKL 14 §), denuntiaatio (KK 10:1.2 ja VKL 31 §) taikka kirjaus arvo-osuustilille (AOTL 6 ja 26 sekä AOJL 3.3 §). Tilirahasta ja sen panttaamisesta ei ole erityissaannoksia. Panttaus tapahtuu pankille tai muulle velalliselle tehtävällä ilmoituksella tavallista velkakirjaa koskevien säännösten mukaisesti (VKL 31 §).

Panttaussitoumuksen tekemisestä tai panttausehdoista ei juurikaan ole kinjoitettuja säännöksiä. Panttaussitoumus on vapaamuotoisenakin pateva, koska kauppakaaren 10 luvun 1 luvun säännöstä pidetaan vain ohjeellisena. Vierasvelkapanttauksesta säädetä~in takauksesta ja vierasvelkapanttauksesta annetussa laissa (361/1998), mutta sen säännökset voidaan syrjäyttaa sopimuksella, kun pantin antajana on yritys.

Panttauksen velkojalle tuottamista oikeuksista ei kuitenkaan voida taysin vapaasti sopia velallisen ja velkojan kesken. Pätevästi ei voida sopia esimerkiksi vakuuden menettämisehdosta (OikTL 37 §). Nimenomaisten kiellettyjen ehtojen ohella vaikuttavat yleinen kohtuullistamislauseke (OikTL 36 §) samoin kuin yleiset sopimusoikeudelliset periaatteet ankanista ja yllattavista sopimusehdoista, jotka rajoittavat tai ainakin tekevät hankalammiksi kayttaa tavanomaisista poikkeavia sopimusehtoja.

Intaimen pantin myynnista säädetään paaosin tahdonvaltaisessa kauppakaaren
1 0:2:ssä sekä laissa elinkeinonharjoittajan oikeudesta myyda noutamatta jaanyt esine
(688/1988).

Tärkeimmät sopimusvapauden rajoitukset tulevat siitä, että sopimuksin ei voida heikentää kolmansien asemaa eikä siten poiketa esimerkiksi maksukyvyttomyysmenettelya koskevista säännöksistä. Konkurssia, ulosottoa ja ynityssaneerausta koskevat säännökset ovat myös direktiivin kannalta keskeisiä.

Yhtenäisen lainsäädannön puuttumista näin tavallisesta ja taloudellisesti merkittävästä oikeussuhteesta voi pitaa epakohtana. Kun direktiivin johdosta ja yleensakin rahoituksen kansainvalistymisen vuoksi nousee esiin uusia kysymyksia ja ratkaisumalleja, Iainsäädannön puutteellisuus korostuu.

Saantelyn hajanaisuuden vuoksi ei ole tarkoituksenmukaista, että direktiivin edellyttamista poikkeuksista säädettäisiin asianomaisten säannösten kohdalla. Dinektiivin taytantoönpano edellyttaa myös uusia materiaalisia saannöksiä. Näin saantelytavaksi on tässä yhteydessa ja aikataulussa otettava enityislaki.

3.	Direktiivin soveltamisala ja optiot

Direktiivin soveltamisalan maarittely oh vaikein kohta direktiiviä valmisteltaessa. Täman vaikeuden voittamiseksi direktiivi sisältäa kolme optiota, joiden avulla kansallisesti voidaan merkittävälläkin tavalla supistaa direktiivin vaikuttavuutta.

Optioiden salliminen ja kayttaminen heikentävät saantelyn yhdenmukaistamista ja lapinakyvyytta unionin alueella. Tässä vaiheessa ei ole selvyytta siitä, missä määrin en jasenvaltiot tulevat hyOdyntamaan optioita.

Rahoitusvelvoite
Direktiiviä sovelletaan, kun direktiivin mukaiset osapuolet sopivat ja ovat toteuttaneet panttauksen, joka koskee direktiivin mukaista rahoitusvalinettä tai rahaa. Sitä velkaa, jota vakuus turvaa, ei ole mitenkään rajoitettu. Direktiivi voi siten koskea esimerkiksi tavallisia pankkiluottoja. Velvoitteen taytyy kuitenkin koskea nahaa tai arvopapereiden toimittamista.

Direktiivi ei koske vain rajat ylittavia toimia, vaan sitä on sovellettava myos puhtaasti yhdenjasenvaltion piirissa toimiviin osapuoliinja vakuusjanjestelyihin.

Vaikka direktiivissä ei ole itse rahoitusvelvoitetta koskevia optioita, voidaan tätäkin koskevia erotteluja tehdä, jos pysytaan kansallisten optioiden sisällä. Esimerkiksi nettoutuslaki sisältää jo nyt direktiivia vastaavia säännöksiä, joita sovelletaan arvopaperikaupassa riippumatta osapuolten statuksesta.

Rahoitusväline
Direktiivi koskee rahoitusvälineitä, joita lähtökohtaisesti ovat kaikki arvopapenit eli osakkeet, joukkovelkakinjat ja johdannaiset sekä talletukset ja muut tilillä olevat rahat. Edellytys, jonka mukaan osakkeiden ja joukkovelkakirjojen on oltava siintokelpoisia paaomamarkkinoilla ja muiden arvopapereiden on oltava sellaisia, joilla kaydaan tavalhisesesti kauppaa, ei tuo merkittäviä rajoituksia eika johda siihen, että direktiivi koskisi vain noteerattuja arvopapereita.

Direktiivi sisältää tässä kohdin (art. 1 kohta 4 alakohta b) option, jonka mukaan jäsenvaltiot voivat jattaä direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle eräitä rahoitusvälineitä. Näin voidaan menetellä, kim kysymyksessa ovat vakuudenantajan omat tai sidosyrityksen osakkeet taikka sellaisen yrityksen osakkeet, jonka ainoa tarkoitus on omistaa vakuudenantajan liiketoiminnalle olennaisia tuotantovälineitä tai jonka ainoa tarkoitus on ylipaansa omistaa kiinteää omaisuutta. Optiomahdollisuus koskee velalhisyrityksen tuotantotoiminnan kannalta olennaista omaisuutta ja tyypillisesti sellaista omaisuutta, jossa kysymys ei ole helposti korvattavista lajiesineistä ja joita ei kayteta tukkumarkkinoilla vakuutena. Direktiivi ei edellyta tämän option kayttamisen yhteydessa erityista ilmoittamista komissiolle.

Tarve option kayttOon perustuu siihen, että näin tuotannolle tärkeä omaisuus voidaan lyhytaikaisesti pysyttaa konkurssipesan hallinnassaja lunastettavissa sekä pysyvastikin ynityssaneerauksen yhteydessa (ant. 4). Kyseisenlainen omaisuus ci myoskaan ole sellaista, jonka panttivelkoja voisi välihlä myyda ja hankkia takaisin hetkeä ennen luoton eraantymista (art. 5). Tämänkaltaisia osakkeita ei yleensa

kayteta vakuutena sellaisissa huotoissa, joissa vehallisen maksukyvyttomyys aiheuttaisi systeemiriskin rahoitusmarkkinoihla.

Henkilöpiiri
Direktiiviä on thhtökohtaisesti sovellettava, kun kumpikin vakuusjanjestelyn osapuoli on huottolaitos tai muu direktiivissa tarkasti maanitelty ynitys taikka viranomainen (laitos, art. 1 a-d alakohdat) ja kun vakuus annetaan laitoksen ja tavallisen yrityksen kesken (art. 1, alakohta e). Direktiivin henkilopiirin ulkopuolelle on rajattu ainoastaan luonnohlisten henkilöiden antamat vakuudet sekä “tavahhisten ynitysten” keskinäiset vakuudet.

Direktiivissä on optio, jonka mukaan jäsenvaltio voi jattää direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle alakohdassa e tarkoitetut tapaukset, joissa “tavallinen yritys” antaa rahoitusvakuuden laitokselhe (art. 1 kohta 2). Tämän option kayttamisesta on erikseen ilmoitettava komissiolle.

Optiota voidaan kayttaa taysimaaraisesti, jolloin direktiivin mukaiset säannOkset koskisivat vain rahoitusalan ynityksiä ja laitoksia, jotka toimivat tukkumarkkinoilha ja joilla on erityisasiantuntemusta ja usein myOs huomattava taloudellinen kantokyky. Ammattitaidohha ja vakavaraisuudehla on merkitysta siitä riippumatta, toimiiko osapuoli velalhisena tai velkojana.

Optiota voidaan kayttaa myös rajoitetummin esimerkiksi ni, että “tavallisten yritysten” joukosta erotetaan suuryritykset taikka ni, että tavallisiin ynityksiin sovelletaan joitakin, mutta ci kaikkia direktiivin edellyttamia säännöksiä. Estettä ci ole myoskaan silhe, että sovehtamisalaa näiltä osin laajennetaan koskemaan rahoitusvakuusjarjestelyja, joissa molempina osapuolina on tavallinen ynitys.

4.	Arviointiperusteista ja vähän artikloistakin

Hyodytja haitat rahoituksessa
Kansahlisessa harkinnassa on arvioitava direktiivin taloudellisia hyotyja ja haittoja sekä osapuolilhe että yleisvelkojihle. Merkitysta on myos lainsäädännön yhtenaisyydehla ja johdonmukaisuudella. LainsäädännOn tulisi lähtokohtaisesti olla mahdollisimman neutraalia.

Pankkisektorinja muiden rahoitusvakuusvelkojien kannahta laaja soveltamisala on sinänsä toivottava. Kaikki direktiivin mukaiset säännökset eivät kuitenkaan ole yhtä tärkeitä eivätkä ne soveihu kaikkeen ynitysluototukseen. Yleinen ihmiö kuitenkin on, että luotto- ja vakuussopimuksiin otetaan varmuuden vuoksi ehtoja, jotka mahdollisimman hyvin turvaavat velkojan aseman. Kansainvälisen tukkurahoituksen erityisehdot voivat siirtya vakioehdoiksi.

Direktiiviä vahmisteltaessa esitettiin esiin, että tavallisten ja myos pk-yritysten tuhisi voida nauttia direktiivin tuomista eduista. Tämä tarkoittaisi sitä, että vakuusvelkojien paremmat oikeudet lisäisivät pk-sektonilla luoton saatavuutta ja alentaisivat luoton hintaa. Vaikutuksia ci ole tarkemmin arvioitu eikä niiden perusteeksi ole esitetty selvityksia. Yleisesti on toki ni, että velkojan maksunsaannin turvaaminen lisäa luotonantoa ja —saantia, mutta kysymyksenalaista on, onko direktiivin mukaisilla säännöksillä tählaista vaikutusta

yritysrahoituksessa. Muutoinkaan ci voitane väittää, että rahoituksen saaminen olisi nykyaan vaikeaa, jos vakuudeksi voidaan tanjota rahaa tai arvopapereita ja jos luotonannon yheiset edellytykset velallisen maksukyvysta tayttyvat.

Direktiivistä tulevat säannökset muuttavat entisestään oikeudellisia eroja vakuusvelkojien kesken sekä tavallisten vehkojien ja vakuusvelkojien välistä suhdetta maksukykyttomyysmenettelyissa. Toisaalta direktiivin vaikutusta ci tule yliarvioida. Voimassaoleva oikeus turvaa jo sinänsä vakuusvelkojalle vahvan etusijan ja oikeuden nopeaan reahisointiin myos konkurssissa. Konkurssipesan kannalta tarkeintä on, että realisointi tapahtuu mahdollisimman hyvaan hintaan. Intressinistiniita syntyy, jos uhkana on alihintaan myynti taikka Se, että omaisuudesta voitaisiin kokonaisuutena saada parempi hinta.

Ongelmakohtia
Toimivan velallisynityksen kannalta direktiivissä on säännöksiä, joista voi aiheutua oikeudellisia epaselvyyksia ja uudentyyppisia riskejä. Riskit vaihtelevat vakuusomaisuuden laadun ja myös osapuolten aseman ja ammattitaidon perusteella. Eräiden artikiojen osalta olisi myos sclvitcttävä, miten niihin suhtaudutaan verotuksessa ja kirjanpidossa.

Vakuuden antajan omistusoikeus vakuusomaisuuteen voi vakuusluovutuksen (art. 6) tai panttivelkojan määrämisvallan (art. 5) kautta muuttua saamisoikeudeksi, jolloin vakuuden antajalla on (ainakin ylivakuuden osalta) vain tavallinen etuoikeudeton saatava, jos velkoja osoittautuu maksukyvyttomaksi. Tämä koskee kaikkia vakuudeksi annettuja rahoitusvälineitä. Riskiä vähentää, jos velkojana on pankki tai muu direktiivissä tarkoitettu laitos.

Edellä mainituissa vakuusmuodoissa velkojalle siirtyy vallinta- ja hallinnointioikeuksia vakuusomaisuuteen nähden, jolloin velkoja voi saada määräävänkin aseman esimerkiksi velallisen tuotannon kannalta tärkeässä sidosyrityksessa. On mahdollista, ettei velkoja voi tai hänen ci tarvitsekaan palauttaa vastaavaa omaisuutta, jolloin se on pysyvasti menetetty. Nämä ongelmat koskevat lahinnä tuotannon kannalta tärkeitä osakkeita.

Velkojan oikeus nopeaan realisointiin ja omaksiottamiseen (ant 4) scka Iaajaan kuittaamiseen (art 7) voivat aiheuttaa taloudellisia menetyksia. Arvopapereiden panttaussitoumuksessa voidaan jo nykyaankin sopia välittömästa ja vapaamuotoisesta myyntitavasta. Vaikka direktiivikin sallii säannökset, joiden mukaan myynti tai arvostaminen on tehtava taloudcllisesti järkevällä tavalla, arvostamisongelmia syntyy, jollei vakuutena ole rahaa tai noteerattuja arvopapereita.

Maksukyvyttomyystilanteissa on erotettava yhtaalta ynityssaneeraus ja sitä vastaavat tervehdyttamistoimet ja toisaalta konkurssit. Kaikenlaatuisten arvopapereiden ja tilirahan välitön realisointioikcus voisi joissain tapauksissa vaikeuttaa tai estää yrityksen saneeraukscn. Sekä konkurssissa cttä yrityssaneerauksessa on lisaksi mahdollista, että pcsä voisi itse realisoida vakuuden parempaan hintaan kuin vakuusvelkoja. Nämä ongelmat ovat relevantteja lähinnä silloin, kim vakuutcna olevat arvopapenit eivät ole likvidejä markkinapapereita.

Velkojien yhdenmukaisuuden kannalta ongelmallisena voidaan pitaa objektiivisten takaisinsaantisäännösten rajoittamista vain sillä perusteella, että

vakuutena kaytctaan arvopapereita tai rahaa. Tässä ci ole eroa arvopapereiden taikka velkojatahon laadun mukaan, koska nämä seikat eivät yksin kuvaa mitenkään sitä, voidaanko vakuuden, lisävakuuden taikka korvaavan vakuudcn antamista pitaa tavanmukaisena tai hyvaksyttavana.

Rajojen asettamisesta
Sovcltamisalarajauksia on tarkasteltava kokonaisuutena. Henkilöpiinia ja rahoitusvakuuksien laatua koskevia kriteercitä voidaan yhdistclla direktiivin sallimissa rajoissa. Lainsäädännön selkcys edcllyttaa, etteivät soveltamiskritecrit vaihtele säännOksittäin.

Optioiden kaytoa harkittaessa huomiota on kiinnitettäva paitsi kansallisiin tarpeisiin myOs siihcn, miten muut jascnmaat tulevat implcmentoimaan dircktiivin. Suomalaisten yritysten kannalta ci ole hyva poiketa hiiaksi curooppalaiscsta ylciskaytannosta. Nain ainakin niissä yhteyksissa, joissa rajat ylittava toiminta on tavahlista. Lainsäädäntö ci saisi johtaa arvo-osuuksien siirtoon Suomcsta taikka lainvalintaa koskeviin sopimuksiin.

Jos hcnkilopiini jatetään koskemaan vain laitoksia, eivät kohteiden rajoitukset ole ainakaan välttämättömiä. Vaikka laitoksillakin voi olla niiden toiminnan kannalta merkittäviä tytar- tai sidosyrityksia, niillä on asiantuntemusta ja ncuvotteluvaltan sopimuschtoj a laadittaessa. Asunto- j a kiintcistoyhtioiden osakkcet hence kuitcnkin syyta selvyyden vuoksi jattaa kokonaan soveltamisalan ulkopuolelle. Tämä ratkaisu ci herättäne kysymyksia myoskaan kansainvähisesti.

Kilpailuneutraliteetin vuoksi ci ole pcrusteltua, jos rahoituksen tukkumarkkinoihla toimivat tai kansainvähistä rahoitusta hankkivat yrityksct jäisivät kokonaan lain sovcltamisalan ulkopuolclle. Ynityksia on kuitenkin vaikea jaotella järkevalla ja oikeudcnmukaisclla tavalla. Pääomaan tai ynitystyyppiin liittyvat rajoitukset ohisivat hankalia, koska ne asettaisivat velkojille selvittämisvclvoittcita. Omaaloittciseen ilmoittamiscen (vrt. ammattimainen sijoittaja AML 2:4.4.) pcrustuva jarjestelma ohisi hallinnoitava eikä sc suojaisi yleisvelkojia. Jaottelun tulisi toimia kansainvälisesti

Direktiivin salhimat poikkcuksct sidosyritysten ja tuotannohlisesti välttämättömicn yritysten osakkeiden osalta ovat lainsäädäntötekniscsti mahdollisia rajauksia. Sidosyrityksen kasitc on kuitenkin varsin Iaaja ja velkojicn kannalta se voi olla epämaäräincn. Kansainvälisessä ja nopcassa rahoitustoiminnassa luotonantajat tuskin ovat halukkaita selvittämään toisen osapuolen tihinpaatosta tai sitä mitcn sc ohisi voitu laatia. Yhtenä rajauskritcerinä voitaisiin harkita kaytcttavaksi sitä, ovatko tavalhisen yrityksen vakuudeksi antamat rahoitusvähineet julkiscn kaupankaynnin kohteita. Mahdolhista olisi, että direktiiviä sovellcttaisiin tavalhisen yrityksen antamiin vakuuksiin vastapuolen statuksesta niippumatta silloin, kun vakuusomaisuutcna on julkisen kaupankaynnin kohde taikka jossakin laitoksessa pidcttava tiliraha.

Lisäksi on huomattava, että arvopaperikaupassa kaytettaviin vakuuksiin sovellctaan jo nyt laveasti nettoutuslain cnityissaannoksia, joiden yhdcnmukaisuus vakuusdirektiiviin on tarkistettava.

27.6.2002	I Fl I
Euroopan yhteisojen virallinen lehti
L 168/43

EUROOPAN PARLAMENTIN JA NEUVOSTON DIREKFIIVI 2002/47fEY,

annettu 6 paivana kesäkuuta 2002,

rahoitusvakuusjarjestelyista

EUROOPAN PARLAMENTFI JA EUROOPAN UNIONIN NEUVOSTO, jotka

ottavat huomioon Euroopan yhteison perustamissopimuksen ja erityisesti sen 95 artikian,

ottavat huomioon komission ehdotuksen (1), ottavat huomioon Euroopan keskuspankin lausunnon (2), ottavat huomioon talous- ja sosiaalikomitean lausunnon (3),

noudattavat perustamissopimuksen 251 artiklassa maärattya menettelyä (4),

sekä katsovat seuraavaa:

(1)	Selvityksen lopullisuudesta maksujarjestelmissä ja arvopap ereiden selvitysjaiiestelmissä 19 paivana toukokuuta 1998 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 9 8/26/EY (5) oIl tärkeä edistysaskel vankkojen oikeudellisten puitteiden luomisessa maksujar~este1mien ja arvopaperien se1vitysjai~este1mi11e. Direktiivin taytantoonpano on osoittanut, että on tRrkeää rajoittaa tällaisissa jas~este1missa piileväã, useiden bikeudenkayttöalueiden en vaikutuksista johtuvaa jarjestelmariskia ja hyodyllista laatia yhteiset saännOt jäi~este1missä perustettaviule vakuuksille.

(2)	Euroopan parlamentille ja neuvostolle 11 paivänä toukokuuta 1999 antamassaan tiedonannossa rahoituspalveluista “Rahoitusmarkkinoiden puitteiden toteuttaminen:
toimintasuunnitelma” komissio sitoutui laatimaan lisäA vakuutta koskevia lainsäädäntöehdotuksia kuultuaan markkina~asiantuntijoita ja kansallisia viranomaisia ja kehotti etenemään vakuuksien alalla pitemmaile kuin direktiivissa 98/26/EY on säadetty.

(3)	Olisi luotava yhteisön jäiiestelma raha- ja arvopaperivakuuksien antamiselle sekä panttioikeuteen etta omistusoikeuteen perustuvissa jäi~este1yissä mukaan luettuna takaisinostosopimukset eli repot. Tämä edistä~i rahoitusmarkkinoiden yhdentymista ja kustannustehokkuutta ja yhteison rahoitusjaiiestelman vakautta, mikä tukee palveluiden tarjoamisen ja paäomien liikkumisen vapautta rahoituspalveluiden yhtenaismarkkinoilla. Tässä direkthvissä keskitytä2n kahdenvalisiin rahoitusvakuusjai~este1yihin.

(1)	EYVL C 180 E, 26.6.2001, s. 312.
(2)	EYVL C 196, 12.7.2001, S. 10.
(7)	EYVL C 48, 21.2.2002, s. 1.
(4)	Euroopan parlamentin lausunto, annettu 13. joulukuuta 2001 (ei vieli julkaistu virallisessa lehdessä), neuvoston yhteinen kanta, vahyistettu 5. maaliskuuta 2002 (el viell julkaistu virallisessa lehdessä) ja Euro opan parlamentin plätös, tehty 15. toukokuuta
2002.
(5)	EYVL L 166, 11.6.1998, s. 45.
(4)	Tämä direktiivi annetaan yhteisooikeudellisissa puitteissa, )otka muodostuvat erityisesti mainitusta direktiivista 98/261EV ja luottolaitosten tervehdyttämisesta )a likvidaatiosta 4 paiväna huhtikuuta 2001 annetusta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivistä 2001/ 24/EY (6), vakuutusyritysten tervehdyttämisestä ja likvidaatiosta 19 päivänä maaliskuuta 2001 annetusta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivistä 200 1/ 1 7/EY (7) sekä maksukyvyttomyysmenettelyista 29 paivana toukokuuta 2000 annetusta neuvoston asetuksesta (EY) N:o 1346/2000 (5). Tämä direktiivi on nRiden aikaisempien säAdösten yleisten periaatteiden mukainen eikä ristiriidassa niiden kanssa. Tällä direktiivillä täydennetäiin itse asiassa näitä olemassa olevia säädöksiä käsittelemällä muita asiaan hittyvia kysymyksia ja menemällI kyseisiä säädöksiä pitemmalle niissä jo kasiteltyjen erityisten kysymysten osaka.

(5)	Rahoitusvakuusjäijestelyihin Iiittyvan oikeusvarmuuden parantamiseksi jäsenvaltioiden on varmistettava, että tiettyjä maksukyvyttomyyslainsaadannon säännöksiä ei sovelleta tallaisiin jai~este1yihin, varsinkaan saRnnoksil, jotka estaisivät rahoitusvakuuden tehokkaan realisoimisen tai saattaisivat kyseenalaisiksi sellaisten nykyisten tekniikoiden patevyyden kuin kahdenvälinen sulkeutuva nettoutus, lisävakuuden antaminen taydentavän vakuuden muodossa tai vakuuden korvaaminen toisella.

(6)	Tassä direktiivissä ei käsitellä oikeuksia, joita kenellä tahansa voi olla rahoitusvakuudeksi annettuihin varoihin ja jotka syntyvat muutoin kuin rahoitusvakuusjarjestelyn ehtojen nojalla ja muutoin kuin likvidaatiomenettelyn tai tervehdyttamistoimenpiteiden aloittamisen tai jatkamisen vuoksi sovellettavaksi tulevan saännoksen tai oikeussäännön perusteella, kuten erehdyksesta, virheestä tai kelpoisuuden puuttumisesta johtuva palauttaminen.

(7)	Direktiivin 98/26/EY periaatetta, jonka mukaan vakuudeksi annettuihin arvo-osuuksiin sovelletaan sen oikeudenkäyttoalueen lakia, jossa asianomainen rekisteri, vakuustili tai keskitetty talletusjarjestelma sijaitsee, olisi laajennettava oikeusvarmuuden luomiseksi tällaisten arvopapereiden käyttoon, kun niitä pidetäan hallussa rajat ylittävissä tapahtumissa ja käytetäirn rahoitusvakuutena tãmän direktiivin mukaisesti.

(8)	Kaikki jäsenvakiot tunnustavat tällä hetkellä lex rei sitae
-säännön, jonka mukaan sovellettava laki päätettäessä, onko rahoitusvakuusjatjestely asianmukaisesti julkivarmistettu ja siten pätevä suhteessa sivullisiin, on sen

(6)	EYVL L 125, 5.5.2001, s. 15.
(7)	EYVL L 110, 20.4.2001, s. 28.
(8)	EYVL L 160, 30.6.2000, s. 1.

L 168/44	I Fl I
Euroopan yhteisojen virallinen lehti
27,6.2002

maan laki, jossa rahoitusvakuus sijaitsee. Rahoitusvakuudeksi annettujen ja yhden tai useamman valitthjan kautta hallussa pidettyien arvo-osuuksien sijaintipaikka olisi maari teltkvä, sanotun kuitenkaan vaikuttamatta tärnän direktiivin sovekamiseen suoraan hallittuthin arvopapereihin. Jos vakuuden saajalla on pätevä ja voimassaoleva vakuusjiestely sen maan sovellettavan lainsäädännon mukaisesti, jossa asiaankuuluvaa vakuustiliä yI1apideth~n, jai~este1yn patevyyteen suhteessa kilpailevaan omistusoikeuteen tai muuhun oikeuteen ja vakuuden taytantoonpanokelpoisuuteen sovelletaan ainoastaan sen maan lainsäädãntöa. Näin vRltetäàn ennakoimattomasta muusta lainsäitdannostä aiheutuva oikeudellinen epavarmuus.

(9)	Tänaln direktiivin mukaisia rahoitusvakuuksia kayttävien osapuoken hallinnollisten rasitteiden rajoittamiseksi kansallisessa lainsäadännossa olisi rahoitusvakuuden osaka oltava mahdollista asettaa ainoastaan se julkivarmistusvaatimus, että rahoitusvakuus toimitetaan, siirretään, pidetaan, rekisterOidään tai muutoin osoitetaan olevaksi vakuuden saajan tai vakuuden saajan puolesta toimivan henkilon omistuksessa tai hallinnassa, sulkematta kuitenkaan pois vakuuksiin liittyviä tekniikoita, joissa vakuuden antaja voi korvata vakuuden tai ottaa takaisin ylimaaraisen vakuuden.

(10)	Samoista syista ei saisi edellyttää, että rahoitusvakuusjärjestelyn luominen, patevyys, julkivarniistus, taytantoonpanokeip oisuus tai todistekelpoisuus tai rahoitusvakuuden antaminen rahoitusvakuusjärjestelyn nojalla olisi riippuvamen minkäan muodollisen toimen suorittamisesta, esimerkiksi minkä tahansa asiakitjan laatimisesta maaram uodossa tai erityisella tavalla, tallettamisesta viralliseen tai julkiseen elimeen tai rekisteröimisestä julkiseen rekisteriin, ilmoittamisesta sanoma- tai aikakauslehdessa, virallisessa rekisterissä tai julkaisussa taikka muulla tavoin, ilmoittamisesta julkiselle viranomaiselle tai erityismuotoisen nayton esittämisestä, joka koskee asiakirjan tai välineen laatimispaivaa, asiaankuuluvien rahoitusvelvoitteiden maaraa tai muuta seikkaa. Tässä direktiivissä on kuitenkin taattava tasapaino markklnoiden tehokkuuden sekä jarjestelyn osapuoken ja sivullisten turvallisuuden välille ja väkettävä talla tavoin muun muassa petosriskiä. Tasapaino olisi saavutettava siren, että tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvat ainoastaan ne rahoitusvakuusjaxjestelyt, joissa edellyte. tään jossakin muodossa hallinnan luovuttamista, eli rahoitusvakuuden antamista, ja joissa rahoitusvakuuden antaminen voidaan todentaa kirjallisesti tai pysyvalla tavalla tallennetulla todisteella, jonka avulla kyseinen vakuus voidaan jäljittRä. Tässä direktiivissa muodollisina toimina ei olisi pidettava toimia, joista jonkin jasenvaltion lainsaãdännossä saädetään edellytyksena muita rahoitusvalineitä kuin arvo-osuuksia koskevan vakuuden
siirtämiselle tai luomiselle; tällaisia toimia ovat siirto maarannaispapereiden osalta tai merkitseminen liikkeeseenlaskijan rekisteriin rekisteroitivien välineiden osaka.

(11)	Lisäksi tassa direktiivissä olisi suojattava ainoastaan niita rahoitusvakuusjaijestelyja, jotka voidaan todentaa. Todiste voidaan antaa kirjallisena tai milla tahansa muulla oikeudellisesti taytantoonpanokelpoisella tavalla, josta säädetään rahoitusvakuusjatjestelyyn sovellettavassa lainsaadannossa.

(12)	Rahoitusvakuuksien käytön yksinkertaistaminen rajoittamalla hallinnollisia rasitteita tehostaa Euroopan keskuspankin ja talous- ja rahaluittoon osallistuvien kansallisten keskuspankkien rajat ylittäviä toimia, joita tarvitaan yhteisen rahapolitiikan taytantoonpanossa. Lisäksi rahoitusvakuusjarjestelyiden rajoitetulla suojaamisella erailta maksukyvyttomyyslainsaadannon saannoksilta tuetaan yleisemmin yhteista rahapolitiikkaa, kun rahamarkkinaosapuolet tasoittavat keskenäan markkinoiden kokonaislikviditeettiä kayttamalla vakuudella tuettuja rajat ylittävia toimia.

(13)	TälIä direktiivillä on tarkoitus suojata niiden rahoitusvakuusjarjestelyjen pateyyytta, jotka perustuvat rahoitusvakuuden täyden omistusoikeuden siirtämiseen, esimerkiksi poistamalla tällaisten rahoitusvakuusjatjestelyjen (mukaan lukien takaisinostosopimusten) uudelleenluonnehdinta vakuuksiksi.

(14)	Kahdenvälisen sulkeutuvan nettoutuksen taytantoonpanokelp oisuutta olisi suojattava, ei ainoastaan omistusoikeuteen perustuvien rahoitusvakuusjarjestelyjen (takaisinostosopimukset mukaan lukien) thytantoonpanomekanismina vaan laajemmin, jos rahoitusvakuusjatjestelyyn kuuluu sulkeutuva nettoutus. Rahoitusmarkkinoilla yleisesti käytettäviä terveitä riskinhallintakaytantojä olisi suojattava antamalla osallistujille mahdollisuus hallita ja vähentäA kaikenlaisten rahoitustoimien luottoriskejaan nettoperusteisesti, nun että luottoriski lasketaan yhdistamällä kaikista vastapuolen kanssa tehdyristä toimista johtuvat arvioidut nykyiset riskit ja kuittaamalla vastavuoroiset erat, jolloin saadaan yksittamnen kokonaissumma, iota verrataan vakuuden kaypaan arvoon.

(15)	Tämä direktiivi ei saisi vaikuttaa kansallisessa lainsäädännössä saadettymin rajoituksiin tai vaatimuksiin, jotka koskevat saatavien ja velvoitteiden huomioon ottarnista kuittauksessa tai nettoutuksessa esimerkiksi niiden vastavuoroisuuden tai sen perusteella, ettã ne on tehty ennen kuin vakuuden saaja tiesi tai hänen olisi pitanyt tietãä vakuuden antajaa koskevan likvidaatiomenettelyn tai koskevien tervehdyttamistoimenpiteiden aloittamisesta (tai mistään aloittamiseen johtavasta pakottavasta saadoksesta).

27.6.2002	[ F! I
Euroopan yhteisojen virallinen lehti
L 168/45

(16)	SääntelijOiden suosimaa järkevää markkinakaytantoa, jossa rahoitusmarkkinatoimijat käyttävat taydentavaa rahoitusvakuusjar~este1ya hallitakseen ja rajoittaakseen luottoriskia suhteessa toinen toisiinsa kayttamalla luottoriskin kayvan markkina-arvon ja rahoitusvakuuden arvon markkina-arvoon arvostamiseen perustuvia laskelmia ja pyytamalla niiden mukaisesti taydentavaa rahoitusvakuutta tai palauttamalla rahoitusvakuuden ylijaama, olisi suojattava tietyilta automaattisilta perayttämisskännöiltä. Sama koskee mahdollisuutta korvata rahoitusvakuudeksj annetut varat muila samanarvoisilla varoilla. Tarkoituksena on pelkastaan se, ettR taydentävän tai korvaavan rahoitusvakuuden antamista ei voida asettaa kyseenalaiseksi ainoastaan silla perusteella, etta asiaankuuluvat rahoitusvelvoitteet olivat olemassa ennen kyseisen rahoitusvakuuden antamista tai että rahoitusvakuus annettiin sãädetyn ajanjakson kuluessa. Tämà ei kuitenkaan vaikuta mahdollisuuteen asettaa kansallisen lainsäädannon nojalla kyseenalaiseksi rahoitusvakuusjarjestelya ja rahoitusvakuuden antamista osana rahoitusvakuuden alkuperaista antamista, taydentamista tai korvaamista, esimerkiksi jos tämä on tehty muiden velkojien vahingoittamisen tarkoituksessa (tamä koskee muun muassa toimia, jotka perustuvat petolliseen menettelyyn tal vastaavanlaisiin perayttamissaantoihin, joita mahdollisesti sovelletaan säädettynä aikana).

(17)	Tässä direktiivissa säiidetaän nopeista ja muotoon perilstumattoinista taytantoonpanomenettelyista rahoituksen vakauden turvaamiseksi ja rahoitusvakuusjãi~estelyn osapuolen tekem’asta eraa nnyttamisesta johtuvien seurannaisvaikutusten rajoittamiseksi. Tassä direktiivissä luodaan kuitenkin tasapaino vllmeksi mainittujen tavoitteiden ja vakuuden antajaa ja sivullisia koskevan suojan välille vahvistamalla nimenomaisesti, etta jasenvaltiot voivat säilyttää tai ottaa kayttoOn kansallisessa lainsäädännösslãn jalkikateisvalvonnan, jota tuomioistuimet voivat haxioittaa rahoitusvakuuksien realisoinnin tai arvostamisen ja asiaankuuluvien rahoitusvelvoitteiden laskemisen osaka. Tällaisen valvonnan avulla oikeusviranomaisten olisi mahdollista todentaa, että realisointi tai arvostaminen on suoritettu taloudellisesti jarkevalla tavalla.

(18)	Vakuutena pitäisi voida käyuäa rahaa seka omistusoikeuteen että panttioikeuteen perustuvassa jarjestelyssa, jos omistusoikeuteen perustuvan jai~estelyn suojana on nettoutuksen tunnustaminen ja panttioikeuteen perilstuvan jai~estelyn suojana on rahavakuuden panttaaminers. Rahalla tarkoitetaan ainoastaan tulle hyvitettya rahaa tai vastaavanlaisia rahasaatavia (kuten rahamarkkinatalletuksia), joten setelit nimenomaisesfi suljetaan ulkopuolelle.

(19)	Tassa direktiivissä saädetään maaraanii soikeudesta, kun kyseessa on panttioikeuteen perustuva rahoitusvakuusjai~estely, mikä lisä~i tällaisesta pantattujen arvopapereiden uudelleen kayttamisesta johtuvaa rahoitusmarkkinoiden likviditeettia. Uudelleen käyttaminen ei kuitenkaan saisi estaa soveltamasta varojen erilllän pitansista ja
velkojien epaoikeudenmukaista kohtelua koskevaa kansallista lainsaädRntoa.

(20)	Tama direktiivi ei rajoita rahoitusvakuudeksi annettujen rahoitusvälineiden sopimusehtojen toimintaa ja vaikutuksia, kuten Iiikkeeseenlaskuehdoissa olevia oikeuksia, velvoitteita ja muita ehtoja, eika tällaisten vähneiden hikkeeseenlaskijoiden ja hakijoiden vãlilla sovellettavia muita oikeuksia, velvoitteita ja muita ehtoja.

(21)	Tama säädös ei loukkaa perusoikeuksia ja noudattaa erityisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjassa vahvistettuja periaatteita.

(22)	Jasenvaltiot eivat voi nittävalla tavalla toteuttaa suunnitellun toiminnan tavoitetta, joka on luodavirhimmäisjlrjestely rahoitusvakuuden käyton osaka, koska se voidaan toimen laajuuden ja vaikutuksen vuoksi saavuttaa paremmin yhteisön tasolla, joten yhteiso voi toteuttaa toimenpiteitä perustamissopimuksen 5 artildassa vahvistetun toissijaisuusperiaatteen mukaisesti. Kyseisessä artikiassa vahvistetun suhteellisuusperiaatteen mukaisesti tässä direktiivissa ei yliteta sitä, mika on tainan tavoitteen saavuttamiseksi tarpeen,

OVAT ANTANEET TAMAN DIREKTI1VIN:

I artikia

Aihe ja soveltamisala

1.	Tassa direktiivissa säAdetaan yhteison säännöstöstä, jota sovelletaan rahoitusvakuusjarjestelyihin, jotka tayttavat 2 ja 5 kohdassa tarkoitetut vaatimukset, sekä 4 ja 5 kohdassa saadetyn mukaisesti annettuihin rahoitusvakuuksiin.

2.	Vakuuden saajan ja vakuuden antajan on kummankin kuuluttava johonkin seuraavista ryhmista:

a)	viranomainen (lukuun ottamatta julkisyhteisojen takaamia yrityksiä, jolleivat ne kuulu b—e ryhmaan), mukaan lukien:

i)	jàsenvakioiden julkisen sektorin elimet, joiden tehtäväna on hoitaa vakion velkaa tai jotka osallistuvat vakion velan hoitoon; ja

ii)	jasenvakioiden julkisen sektonn elimet, jolla on lupa pitäã asiakastileja;

b)	keskuspankki, Euroopan keskuspankki, Kansainvälinen jaijestelypankki, luottolaitosten liiketoiminnan aloittamisesta ja hailoittamisesta 20 paivana maaliskuuta 2000 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2000/12/ EY (1) 1 artiklan yhdeksannessatoista luetelmakohdassa mann teky monenkeskinen kehityspankki, Kansainvälinen valuuttarahasto ja Euroopan investointipankki;

(1)	EYVL L 126, 26.5.2000, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on muutettuna djrektjiyjllã 2000/28/EY (EYVL L 275, 27.10.2000, 5. 37).

c)	rahoituslaitos, jonka toiminnan vakautta valvotaan, mukaan lukien:

i)	direktiivin 2000/12/EY 1 artildan I kohdassa mann telty luottolaitos, mukaan lukien kyseisen direktiivin 2 artikian 3 kohdassa luetteloidut laitokset;

ii)	sijoituspalveluista arvopaperimarkkinoilla 10 paivana toukokuuta 1993 annetun neuvoston direktiivin 93/ 22/ETY (1) 1 artiklan 2 kohdassa maan telty sijoituspalveluyritys;

iii)	direktiivin 2000/12/EY 1 artiklan 5 kohdassa mann teky rahoituslaitos;

iv)	muuta ensivakuutusta kuin henkivakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten maaraysten yhteensovittarnisesta 18 paiväna kesitkuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/49/EU (2) 1 artiklan a alakohdassa maan teky vakuutusyritys ja henkivakuutuksen ensivakuutusta koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten maara ysten yhteensovittamisesta 10 paivänä marraskuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/ 96/ETY (3) 1 ariiklan a alakohdassa mann telty vakuutusyritys;

v)	arvopapereihin kohdistuvaa yhteistä sijoitustoimintaa halloittavia yrityksiä ~hteissijoitusyritykset) koskevien lakien, asetusten ja hallinnollisten maara ysten yhteensovittamisesta 20 päivanR joulukuuta 1985 annetun neuvoston direktjivjn S 5J6 11/EU (4) 1 artiklan 2 kohdassa maan telty arvopapereihin kohdistuvaa yhteistä sijoitustoimintaa haqoittava yritys ~rhteissijoitusyritys);

vi)	direktiivin 85/611/ElY 1 a artildan 2 kohdassa maari -telty rahastoyhtio;

d)	direktiivin 98)26JEY 2 artikian c luetelmakohdassa maan -teky keskuksena toimiva vastapuoli, d luetelmakohdassa mann telty selvitysosapuoli tai e luetelmakohdassa maari telty selvitysyhteiso, mukaan lukien samanlaiset laitokset, joita sRannellään kansallisella lainsaiidannöllä ja jotka toimivat futuuri-, optio- ja johdannaismarkkinoila, silta osin kum kyseinen direktiivi ei kata niitä, seka muu kuin luonnollinen henkilö, joka toimii jonkun yhden tai useamman henkilon uskottuna miehenä tai edustajana, mukaan lukien joukkovelkakir)ojen haltijat tai muiden arvopaperisoitujen velan muotojen haltijat tai a—d alakohdassa main tellyt laitokset;

e)	muu kuin luonnollinen henkilö, mukaan luettuna yritykset ja yhtymat, joista ei ole muodostettu yhtioita edellyttäen, että toinen osapuoli on a—d alakohdassa maari teky laitos.

3.	Jasenvaltiot voivat jattaa rahoitusvakuusjarjestelyt tämän
direktiivin sovekamisalan ulkopuolelle, jos yksi osapuolista on
2 kohdan e alakohdassa tarkoitettu henkilo.

(1)	EYYL L 141, 11.6.1993, s. 27, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivilit 2000/64/EY (EYVL L 290, 17.11.2000, s. 27).
(2)	EYVL L 228, 11.8.1992, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivilil 2000/64/EY.
(3)	EYVL L 360, 9.12.1992, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivilla 2000/64/EY.
(4)	EYVL L 375, 31.12.1985, s. 3, direktiivi sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviII8 2001/10S/EY (EYVL L 41, 13.2.2002, s. 35).
jos jäsenvakiot kayttavat tata mahdollisuutta, niiden on ilmoitettava tasta komissiolle, joka ilmoittaa asiasta muille jäsenvaltioille.

4.	a) Annettavan rahoitusvakuuden on muodostuttava rahasta tai rahoitusvalineistä.

b)	Jasenvakiot voivat jättiã tämRn direktiivin sovekamisalan ulkopuolelle rahoitusvakuudet, jotka muodostuvat vakuuden antajan omista osakkeista, konsolidoiduista tiuinpaatoksista perustamissopimuksen nojalla 13 paivana kesäkuuta 1983 annetussa seitsemännessä neuvoston direktiivissä 83/349/EU (5) tarkoitettujen sidosyritysten osakkeista ja sellaisten yritysten osakkeista, joiden ainoa tarkoitus on omistaa vakuuden antajan liiketoiminnalle olennaisia tuotantovälineitä tai omistaa kiinteää omaisuutta.

5.	‘rata direktiivia sovelletaan rahoitusvakuuteen sitters, kim se on annettu ja tama voidaan todentaa kir)allisesti.

Rahoitusvakuuden antamisesta esitettavästä todisteesta on voitava tunnistaa, mitk rahoitusvakuutta todiste koskee. Tätä varten riittava todiste on, että arvo-osuusvakuus on hyvitetty asiaan kuuluvalle tulle tai se muodostaa hyvityserän vakuustililla ja etta rahavakuus on hyvitetty nimetylle tulle tai se muodostaa hyvityseran nimetyllR tililla.

Direktiiviä sovelletaan rahoitusvakuusjarjestelythin, jos jarjestely voidaan todentaa kiliallisesti tai oikeudellisesti vastaavalla tavalla.

2 artikla

Määritelmät

1.	Tässä direktiivissk tarkoitetaan:

a)	‘rahoiwsvakuusjRiieste1yllä~ omistusoikeuden siirtävaiä rahoitusvakuusjarjestelya tai panttioikeuteen perustuvaa rahoitusvakuusjar)estelya ruppumatta siita, koskevatko näitä paasopimus tai yleiset sopimusehdot;

b)	‘omistusoikeuden siirtavalla rahoitusvakuusjarjestelylla’ jarjestelya, mukaan luettuna takaisinostosopimukset, jossa vakuuden antaja siirtäã rahoitusvakuuden tayden omistusoikeuden vakuuden saajalle varmistaakseen sal muutoin kattaakseen asiaankuuluvien rahoitusvelvoitteiden suorittamisen;

c)	‘panttioikeuteen perustuvalla rahoitusvakuusjaijestelylla’ jatjestelya, jossa vakuuden antaja antaa rahoitusvakuuden pantin muodossa vakuuden saajalle tai tkmän hyvRksi ja jossa rahoitusvakuuden taysi omistusoikeus säilyy vakuuden antajalla, lain vakuusoikeus perustetaan;

(5)	EYVL L 193, 18.7.1983, s. 1, direktiivi sellaisena kuin se on viinseksi muutettuna Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivilla 2001/65/EY (EYVL L 283, 27.10.2001, s. 28).

27.6.2002	I Fl I
Euroopan yhteisojen ‘rirallinen lehti
L 168/47

d)	‘rahalla’ minkä tahansa valuutan määräiselle tulle maksettua rahaa tal vastaavanlaisia rahasaatavia, kuten rahamarkkinatalletuksia;

e)	‘rahoitusvälineillä’ yhtioiden osakkeita ja muita yhtioiden osakkeita vastaavia arvopapereita ja joukkovelkakirjalainoja ja muita velkasitoumuksia, jos ne ovat siirtokelpoisia paaomamarkkinoilla, ja kaikkia muita arvopapereita, joilla tavallisesti kiydaan kauppaa ja jotka antavat oikeuden hankkia tillaisia osakkeita, joukkovelkakii~oja tai mwta arvopapereita merkitsemalla, ostamalla tai vaihtamalla tai jotka edellyttavat rahamaksua, lukuun ottainatta maksuvälineitä, mukaan lukien yhteissijoitusyritysten osuuksia, rahamarkkinavalineitä ja edellä mainittuihin liittyvia saatavia tai oikeuksia;

f)	‘asiaankuuluvilla rahoitusvelvoitteilla’ velvoitteita, joiden vakuntena on rahoitusvakuusjai~estely ja jotka edellyttavat rahasuoritusta ja/tal rahoitusvalineen toimittamista;

Asiaankuuluvat rahoitusvelvoitteet voivat muodostua kokonaan tai osittain seuraavista:

i)	nykyisista tai tulevista, todellisista tai ehdollisista taikka mahdollisista velvoitteista, mukaan lukien paasopimuksesta tai vastaavasta jaijestelysta johtuvat velvoitteet;

ii)	muun henkilön kuin vakuuden antajan velvoitteista vakuuden saajaa kohtaan; tai

iii~	tiettyyn luokkaan tai lajiin kuuluvista, ajoittain syntyvista velvoitteista.

g)	‘arvo-osuusvakuudella’ rahoitusvakuusjäi~estelyn nojalla annettua rahoitusvakuutta, joka muodostuu rahoitusvRlineista, joiden omistusoikeuden osoittaa valittajan yllapitamilan tai hilnen puolestaan yllapidettyyn rekisteriin tai tiliin tehty merkintil;

h)	‘asiaan kuuluvalla tilillä’ rahoitusvakuusjärjestelyyn kuuluvan arvo-osuusvakuuden yhteydessa rekisteria sal tiliil, jota voi yllapitaii vakuuden saaja ja johon tehdilãn merkinnät, joilla kyseinen arvo-osuusvakuus annetaan vakuuden saajalle;

i)	‘vastaavalla vakuudella’:

i)	rahan osalta saman maariln maksamista samassa valuutassa;

ii)	rahoitusvilhineiden osaka saman liikkeeseenlaskijan tai velallisen rahoitusvälineitä, jotka kuuluvat samaan emissioon sal luokkaan ja joiden nimellismiliira, valuuttalaji ja kuvaus ovat samat, tai jos rahoitusvakuusjatjestely edellyttaa muiden varojen siirtoa jonkin rahoitusvakuudeksi annettuihin rahoitusvklineisiin liittyvRn tal niihin vaikuttavan tapahtuman jalkeen, naita muita varoja;

j)	‘likvidaatiomenettelylla’ kokonaismenettelya, johon kuuluu varojen realisoiminen ja tuoton jakaminen velkojille, osakkaille tai jlseniule ja joka edellyttaa hallinto- tai oikeusviranomaisten osallistumista, mukaan lukien tilanteet, joissa
kokonaismenettely paatetaan akordilla tai muulla vastaavalla toimella, riippumatta siitil, perustuuko se maksukyvyttomyyteen vai onko se vapaaehtoinen val pakollinen;

k)	‘tervehdyttamistoimenpiteilla’ toimenpiteitil, jotka edellyttävãt hallinto- tai oikeusviranomaisten osallistumista ja joiden tarkoituksena on säilyttilä tai palauttaa rahoitustilanne ja jotka vaikuttavat sivullisten jo olemassa oleviin oikeuksiin, mukaan lukien muun muassa toimenpiteet, jotka edellyttavat maksun tai taytantoonpanotoimen lykkilämistä tal saatavien alentamista;

1)	‘taytantoonpanoon oikeuttavalla tapahtumalla” eraTännyttimistapahtumaa tai osapuolten vklillä sovittua muuta samanlaista tapahtumaa, jonka tapahduttua vakuuden saajalla on rahoitusvakuusjarjestelyn tai lain nojalla oikeus muuttaa rahoitusvakuus rahaksi tai ottaa se omaisuudekseen tai sulkeutuvaa nettoutusta koskeva lauseke tulee sovellettavaksi

m)	‘maaraam isoikeudella’ vakuuden saa;an oikeutta milarata panttioikeuteen perustuvan rahoitusvakuusjarjestelyn nojalla annetusta rahoitusvakuudesta sen omistajana ja luovuttaa se panttioikeuteen perustuvan rahoitusvakuusjilrjestelyn ehtojen mukaisesti;

is)	‘sulkeutuvaa nettoutusta koskevalla lausekkeella’ rahoitusvakuusjarjestelyn sal sellaisen jarjestelyn, johon rahoitusvakuusjarjestely kuuluu, sililnnOstä sal, jos tallaista el ole, mitä tahansa lain silännOstä, jonka nojalla täytintOOnpanoon oikeuttavan tapahtuman tapahduttua joko nettoutus- tai kuittaustoimen avulla taikka muutoin:

i)	osapuoken velvoitteet erililnnytetililn heti ja ilmaistaan velvoitteena maksaa niiden arvioitua kaypaa arvoa vastaava maara tai lakkautetaan ja korvataan velvoitteella maksaa sellainen miläril~ ja/tal

ii)	selvitetilhin, mita kumpikin osapuoli on velkaa toiselle tällaisten velvoitteiden nojalla, ja se osapuoli, joka on enemmEn velkaa toiselle osapuolelle, maksaa erotusta vastaavan nettosumman.

2.	Thissä direktiivissä olevat viittaukset “annettnun” rahoitusvakuuteen tai rahoitusvakuuden “antamiseen” viittaavat rahoitusvakuuden toimittamiseen, siirtilmiseen, pitamiseen, rekisterOimiseen tai muuten sen osoittamiseen, että rahoitusvakuus on vakuuden saajan tai vakuuden saajan puolesta toimivan henkilon omistuksessa tai hallinnassa. Vakuuden antajan olkeus rahoitusvakuuden korvaamiseen toisella tai rahoitusvakuuden ylijaamiln takaisin ottamiseen ei vaikuta siihen, että rahoitusvakuus on annettu vakuuden saajalle tilissä direktiivissa mainitun mukaisesti.

3.	Tässä direktiivissa olevat viittaukset “kirjalliseen” sisRkävät shihkOiset ja kaikilla muilla pysyvilla tavoilla tehdyt tallennukset.

L168J48	[ Fl I
Euroopan yhteisOjen virallinen lehti	27.6.2002

3 artikla
d)	mikilan lisilaika on kulunut.

Muodolliset vaatimukset

1. Jasenvakiot eivät saa edellyttila, että rahoitusvakuusjarjestelyn luominen, patevyys, julkivarmistus, taytantOOnpanokelpoisuus ja todistekelpoisuus tai rahoitusvakuuden antaminen rahoitusvakuusjat~estelyn nojalla olisi riippuvainen minkilhin muodollisen toimen suorittamisesta,

2. Edellä 1 kohdan shihinnOsten rajoittamatta tätä direktiiviä sovelletaan rahoitusvakuuteen vasta sitten, kun se on annettu ja antamisesta voidaan esittilhi kixjallinen todiste ja jos rahoitusvakuusjhirjestelystä on esittilhi kiijallinen tai olkeudellisesti vastaava todiste.

4 artikla

Rahoitusvakuusjaz~estelyjen tãytäntöonpano

1. Jasenvakioiden on varmistettava, etta taytantoonpanoon oikeuttavan tap ahtuman toteutuessa vakuuden saajan on voitava realisoida seuraavin tavoin kaikki panttioikeuteen perustuvassa rahoitusvakuusjaijestelyssa ja sen ehtojen mukaisesti annetut rahoitusvakuudet:

a)	rahoitusvilineet myysnalla tai omaksiottamalla ne ja kuittaamalla niiden arvo asiaankuuluvia rahoitusvelvoitteita vastaan tai kayttamalla se niiden suorittamiseen;

b)	raha kuittaamalla mililrä asiaankuuluvia rahoitusvelvoitteita vastaan tai kayttamalla se niiden suorittamiseen.

2. Omaksiottaminen on mahdollista ainoastaan jos

a)	osapuolet ovat sopineet siithi panttioikeuteen perustuvassa rahoitusvakuusjarjestelyssa ja

b)	osapuolet ovat sopineet panttloikeuteen perustuvassa rahoitusvakuusjarjestelyssa rahoitusvhilineiden arvostamisesta.

3. Jasenvaltioita, jotka eivat salli omaksiottamista 27 philvilna kesilkuuta 2002, ei velvoiteta tunnustamaan omaksiottamista.

Jos jilsenvaltiot käyttävat tata vaihtoehtoa, niiden on ilmoitettava siithi komissiolle, joka puolestaan ilmoittaa siitil toisille jasenvakioille.

4. Edellä 1 kohdassa tarkoitetut rahoitusvakuuden realisolmistavat eivät, ellei panttioikeuteen perustuvassa rahoitusvakuusjhiijestelyssa sovituista ehdoista muuta johdu, edellytä, että:

a)	realisointiaikomuksesta on etukateen ilmoitettu;

b)	tuomioistuin, viranomainen tai muu henkilO hyvaksyv realisointiehdot;

c)	realisointi tapahtuu julkisella huutokaupalla tai muulla sahidetyllä tavalla; tai
5. Jasenvaltjoiden on varmistettava, etta rahoitusvakuusjirjestely vol tulla voimaan ehtojensa mukaisesti vakuuden antajaa tai vakuuden saajaa koskevan likvldaatiomenettelyn sal koskevien tervehdyttamistoimenplteiden aloittamisesta tai jatkamisesta nippumatta.

6. Tama artilda sekk 5, 6 ja 7 artikla eiv~t rajoita sellalsen kansallisessa lainshiildhinnOssa sahidetyn vaatimuksen sovekamista, jonka mukaan rahoitusvakuuden realisointi tai arvostaminen ja asiaankuuluvien rahoitusvelvoitteiden laskeminen suoritetaan taloudellisesti jarkevhillä tavalla.

5 artikla

Rahoitusvakuuden määräamisoikeus panttioikeuteen perizstu’irissa rahoitusvakuusjaijestelyissa

1. Siltä varalta että ja sikä osin kuin panttioikeuteen perustuvan rahoitusvakuusjatjestelyn ehdoissa nim maara tililn, jilsenvakioiden on varmlstettava, että vakuuden saajalla on olkeus kayttaa milhirilhimisoikeuttaan panttioikeuteen perustuvan rahoitusvakuusjaijestelyn nojalla annettuun rahoitusvakuuteen.

2. Jos vakuuden saaja kayttaa milhirilhimisoikeutta, hhinelle syntyy velvoite slirtilil vastaava vakuus alkuperaisen rahoitusvakuuden korvaamiseksi viimeisthiiln panttioikeuteen perustuvan rahoitusvakuusjarjestelyn plirlin kuuluvien asiaankuuluvien rahoitusvelvoitteiden suorittaniista koskevana erapaivanil.

Vakuuden saajan on vaihtoehtoisesti asiaankuuluvien rahoitusvelvoitteiden suorittamisen erapaivana joko siirretthivhi vastaava vakuus tai, jos ja kun panttioikeuteen perustuvan rahoitusvakuusjarjestelyn ehdoissa nun maarâthihin, kuitattava vastaavan vakuuden aivo asiaankuuluvia rahoitusvelvoitteita vastaan sal kayttamalla se niiden suorittamiseen.

3. Edella 2 kohdan ensimmaisessa alakohdassa kuvatun velvoitteen mukalsesti siirrettya vastaavaa vakuutta koskee sama panttioikeuteen perustuva rahoitusvakuussopimus kuin alkuperaista rahoitusvakuutta, ja sita kasitelläiln kuln se olisi annettu panttioikeuteen perustuvan rahoitusvakuusjhirjestelyn nojalla samaan aikaan kuin alkuperainen rahoitusvakuus annettim ensimmilisen kerran.

4. Jasenvaltiolden on varmistettava, että vakuuden saajan rahoitusvakuuden kaytto tämhin artiklan mukalsesti el mithitOi panttloikeuteen perustuvan rahoitusvakuusjaijesteiyn mukaisia vakuuden saajan oikeuksia vakuuden saajan 2 kohdan ensimmilisessi alakohdassa kuvatun velvoitteen mukaisesti siirtäman rahoitusvakuuden osalta sal esta niiden toimeenpanoa.

5. jos taytilntoonpanoon oikeuttava tapahtuma sattuu 2 kohdan ensimmhiisessä alakohdassa kuvatun velvoitteen ollessa suorittamatta, velvoitetta vol koskea sulkeutuvaa nettoutusta koskeva ehto.

9 artikla Lainyalinta

27.6.2002	I Fl I
Euroopan yhteisOjen virallinen lehtl
L 168/49

6 artikla
Omistusoikeuden	siirtUvän	rahoitusvakuusjai~este1yn

tunnustaminen

1. Jasenvakioiden on vamsistettava, ettil omistusoikeuden siirtävä raisoitusvakuusjai~estely vol tulla voimaan ehtojensa mukaisestl.

2. jos taytantoonpanoon olkeuttava tapahtuma sattuu sellalseen aikaan, jolloin vakuuden saaja ei ole viela tayttanyt velvoltettaan siirtilhi vastaava vakuus rahoitusvakuusjarjestelyn mukalsesti, velvoitetta vol koskea sulkeutuvaa nettoutusta koskeva ehto.

7 artikla

Su&eutuvaa nettoutusta koskevien säännösten tunnustaminen

1. Jasenvaltiolden on varmistettava, että sulkeutuvaa nettoutusta koskeva lauseke voi tulla voimaan ehtojensa mukaisesti:

a)	riippumatta vakuuden antajaa tai vakuuden saajaa tai kumpaakin koskevan likvidaatiomenettelyis tam koskevlen tervehdyttamistoimien aloittamisesta tal jatkumisesta; jajtai

b)	riippumatta rnahdollisesta oikeuksien tai oikeuksiin liittyvasta villtetysta siirrosta, ulosmittauksesta tal muusta vaInnanrajoituksesta sal muusta luovuttamisesta.

2. Jasenvaltioiden on varmistettava, etta sulkeutuvaa nettoutusta koskevan ehdon soveltamista ei koske mikahin 4 artiklan 4 kohdassa malnituista vaatimuksista, elleivät osapuolet ole toisin sopmneet.

8 artikla

Maksukyvyttomyyssitännoksiä, joita ci sovelleta

1. Jasenvaitmoiden on varmistettava, että rahoitusvakuusjarjestelya ja rahoitusvakuuden antamista sellaisen jasjestelyn mukaisestl el voida julistaa mitattomäksi tai patemättomäksi tal perhiyttaa ainoastaan sen perusteella, että rahoitusvakuusjarjestely on toteutunut tam ettR rahoitusvakuus on annettu:

a)	likvldaatiomenettelyn sal tervehdyttilmistoimenpiteiden aloittamispa.ivana, mutta ennen kyseista aloittamista koskevaa maara ysta tai pilatosta; tai

b)	thillalsen menettelyn tal thillalsten toimenpiteiden alkamista edeltavan silhidetyn ja menettelyn tai toimenpiteiden alkamisajankohdan taikka ajankohdan, jolloin tallaisen menettelyn tai tahlaisten toimenpiteiden kuluessa annetaan maara ys tai tehdahin pilhitos tai ryhdytaan muuhun toimeen sal sattuu man tapahtuma, mukaan mahiraytyvan ajanjakson aikana.

2. Jasenvakiomden on varmistettava, että kun rahoitusvakuusjarjestely tal asiaankuuluva rahoitusvelvoite on syntynyt tal rahoitusvakuus on annettu likvidaatiomenettelyn tai tervehdyt
tamistoimenpiteiden alkamispalvana mutta niiden aloittamisen jklkeen, se on oikeudellisestl taytilntoonpanokelpoinen ja sivullisia sitova, jos vakuuden saaja vol todistaa, ettel hun ollut tietoinen eika hänen olisi pitanyt olla tietoinen sellaisen menettelyn tal sellaisten toimenpiteiden aloittamisesta.

3.	Jos rahoitusvakuusjthiestely sisältilhi:

a)	velvoitteen antaa rahoitusvakuus tai lisärahoitusvakuus muutosten ottamlseksi huomioon rahoitusvakuuden arvossa tai asiaankuuluvien rahoitusvelvoitteiden maara ssä, tai

b)	oikeuden ottaa takaisin rahoitusvakuus antamalla korvaukseksi tai vaihdossa asiallisesti samanarvoinen rahoitusvakuus,

jasenvaitloiden on varmistettava, että rahoitusvakuuden, lisilrahoitusvakuuden tai korvaavan rahoitusvakuuden antamista thillalsen velvoitteen tal olkeuden nojalla el pideta mitättOmhinä tal perayteta tai julisteta patemattomaksi ainoastaan silla perilsteella, että:

i)	sellaisen vakuuden antaminen on tehty llkvidaatiomenettelyn tal tervehdyttamistoimenpiteiden aloittamispalvana mutta ennen kyseisthi aloittamista koskevaa milaraysta tam pilatOstä tai thillalsen menettelyn tai tilllaisten toimenpiteiden alkamista edeltävan siladetyn ja likvidaatiomenettelyn tai tervehdyttamistoimenpiteiden alkamisajankohdan taikka ajankohdan, jolloin tãllaisen menettelyn sal thillaisten toimenpiteiden kuluessa annetaan milarays tai tehdaan phihitOs sal ryhdytaan muuhun toimeen tal sattuu muu tapahtuma, mukaan maara ytyvan ajanjakson aikana; ja/tai

ii)	asiaankuuluvat rahoitusvelvoitteet syntyivat ennen rahoitusvakuuden, lisarahoitusvakuuden tai korvaavan rahoitusvakunden antamispalvaa.

4.	Talla dlrektiivilla el vaikuteta kansallisen maksukyvyttOmyyslainsaadannon yleislin silhintOihin sellaisten iliketoimien patemattomaksi tekemisen osalta, jotka on tehty 1 kohdan b alakohdassa ja 3 kohdan i alakohdassa mainitun shiadetyn ajanjakson aikana, sanotun kuitenkaan vaikuttamatta 1, 2 ja 3 kohdan sovekamiseen.

1. Kysymyksiin, jotka hittyvat 2 kohdassa tarkemmin mainittuihin asloihin arvo-osuusvakuuden osaka, sovelletaan sen maan lakia, jossa asiaan kuuluvaa tiliä yllapidetahin. Viittauksella jonkin maan lakiin tarkoitetaan sen kansallista oikeutta, eikä siinä oteta huomioon shiilnntistä, jonka nojalla olisi tukeuduttava toisen maan laklin asianomaista kysymysta ratkaistaessa.

2. Edella 1 kohdassa tarkoitetut asiat ovat:

a)	arvo-osuusvakuuden oikeudellinen luonne ja esineoikeudelliset vaikutukset;

L 168/50	I FI~j
Euroopan yhteisojen virallinen lehti
27.6.2002

b)	arvo-osuusvakuutta koskevan rahoitusvakuusjaijestelyn julkivarmistusta koskevat vaatimukset ja arvo-osuusvakuuden antaminen tRilaisen jarjestelyn nojalla sek~ yleisemmin, niiden edellytysten tayttaminen, jotka ovat tarpeen thillaisen jarjestelyn ja vakuuden antamisen voimaantulolle sivullislin nahden;

c)	syrjayttaako kilpaileva omistusoikeus tal muu oikeos henkilon omistusoikeuden tai muun olkeuden tallalseen arvo-osuusvakuuteen vai syrjaytyyko se thihhin oikeuteen nähden talkka onko saanto tapahtunut vilpittomassa mielessa;

d)	arvo-osuusvàkuuden realisoimisen edellytykset taytantoonpanoon oikeuttavan tapahtuman jhilkeen.

10 artikia

Komission kertomus

Komission on viimeistäan 27 paivana joulukuuta 2006 esitettava Euroopan parlamentille ja neuvostolle kertomus tamiln direktiivmn ja eritylsesti 1 artiklan 3 kohdan, 4 artiklan 3 kohdan ja 5 artiklan soveltamisesta sek~ tarvittaessa ehdotuksia direktiivin tarklstamiseksi.

11 artikia

Taytäntoonpano

Jasenvakloiden on saatettava tilmhin direktiivmn noudattamisen edellyttilmat lait, asetukset ja hallinnolliset milaraykset voimaan
ennen 27 palvilhi joulukuuta 2003. Nilden on ilmoitettava tilsti. komissiolle viipymättai

Nhiisshi jasenvakioiden antamissa siladoksissä on viitattava tahilo dlrektiiviin tai niihin on liitettava thillainen viittaus, kun ne virallisesti julkaistaan. Jasenvaltioiden on silhidettävä silta, miten viittaukset tehdhiiln.

12 artikla

Voimaantulo

TRm~ direktlivl tulee voimaan palvana, jona se julkalstaan Euroopan yhteisojen virallisessa lehdessa.

13 artikla

Osoitus

Tama direktiivl on osoitettu kaikille jilsenvakioille.

Tehty Brysselisshi 6 paivana keshikuuta 2002.

Euroopan parlamentin puolesta Neuvoston puolesta Puhemies
Puheenjohtaja