s

Helsinki 28.10 2005

Itsenäisyyspuolue Vapaan Suomen Liitto rp
3. linja 7 B 33, 00530 Helsinki puh. 0400-565 366
31. 10. LU J
to	1 Wvv~
dr
Oikeusministeriölle
Edustuksellinen demokratia. Kansanvalta 2007 -toimikunnan mietinnöstä (Oikeusministeriö, Komiteanmietintö 2005:1) Itsenäisyyspuolue Vapaan Suomen Liitto esittää lausuntonaan kunnioittavasti seuraavaa:

Toimikunnan tehtävänä oli selvittää ja arvioida edustuksellisen demokratian tilaa ja sen toimintaan liittyviä eräitä periaatteellisia kysymyksiä sekä tehdä kehittämisehdotuksia suomalaisen kansanvallan vahvistamiseksi. Niin kuin jo toimeksiannosta voidaan havaita, kansanvalta eli demokratia ja edustuksellinen demokratia ovat kaksi eri asiaa. Tämä perustavaa laatua olevan tosiasia on jäänyt toimikunnalta huomioonottamatta, mikä selittänee sen, että toimikunnan työn tulokset ovat jääneet varsin vaatimattomiksi. Konkreettiset ehdotukset toimikunta on monissa asiakohdissa korvannut vain suosituksilla tutkia ja selvittää asiaa.
Edustuksellisen demokratian tilaa ei voi selvittää ja arvioida eikä ehdotuksia suomalaisen kansanvallan vahvistamiseksi tehdä selvittämättä ja arvioimatta ensin suomalaisen kansanvallan tilaa. Tätä toimikunta ei ole lainkaan tehnyt. Syynä tähän saattaa olla toimikunnan kokoonpano. Sen jäsenet on koottu pelkästään eduskuntapuolueiden edustajista – yhtä eduskuntapuoluetta, Perussuomalaisia, lukuun ottamatta.
Suomalaisen kansanvallan perustana on maamme perustuslakiin ja samalla vahiosääntöön sisällytetty kansansuvereniteetin periaate, jonka mukaan ylin valta, valtiovalta, kuuluu kansalle. Tämän suomalaisen kansanvallan kannalta keskeisen säädöksen nykyiset toimikunnassa edustettuina olevat eduskuntapuolueet ovat mitätöineet liittäessään maamme Euroopan Unioniin sekä sen talous- ja rahaliittoon, sillä tämän seurauksena huomattava osa valtiovallasta ei Suomessa enää ole kansalla vaan Euroopan Unionilla ja sen keskuspankilla.
Toimikunnan olisi tullut mietinnössään edustuksellisen demokratian tilaa arvioidessaan todeta edellä mainittu tosiasia, että valtiovalta ei EU-Suomessa enää tosiasiallisesti kuulu kansalle ja että eduskunta ei enä'd edusta

yksinomaan Suomen kansan vaan myös Euroopan Unionin ja sen keskuspankin tahojen etuja.
Kanden viime vuosikymmenen aikana äänestysaktiivisuus on laskenut eduskuntavaaleissa runsaalla l0:llä ja kunnallisvaaleissa noin 20 prosenttiyksiköllä. Samanaikaisesti puolueiden yhteenlaskettu jäsenmäärä on alentunut kolmanneksella, 600 000:sta 400 000:een. Vuonna 1980 jäsenistä osallistui puolueiden toimintaan aktiivisesti suunnilleen puolet mutta nykyään vain noin joka neljäs eli vain kaksi prosenttia suomalaisista. Syytä tähän toimikunta ei kykene selvittämään, koska se kokonaan sivuuttaa lukuisat tosiasiat. Sitä mukaa kun tästä vielä tietämättömille kansalaisille selviää, että valtiovalta ei Suomessa enää kuulukaan äänioikeutetuille ja että puolueet ja muut vaaleihin osallistuvat ryhmät eivät ole demokratian edellyttämässä tasa-arvoisessa asemassa, äänestysaktiivisuuden voidaan odottaa eduskunta- ja kunnallisvaaleissa laskevan entisestään toimikunnan ehdottamista äänestämistä helpottavista toimenpiteistä huolimatta.
Ilmeisesti ainoa äänestysaktiivisuutta nykytilanteessa lisäävä toimenpide olisi jo useissa maissa, mm. Australiassa, Belgiassa, Kreikassa ja Luxemburgissa omaksutun äänestysvelvoitteen (äänestyspakon) käyttöönotto. Sen toimikunta joutuu hylkäämään ilmeisesti äänestäjien vastareaktiota peläten.
Puolueiden eriarvoisuus, joka ei ole demokratian periaatteiden mukaista, ilmenee Suomessa mm. siinä, toimikunnan tärkeänä pitämää ja lisättäväksi ehdottamaa puoluetukea saavat vain eduskuntapuolueet ja nekin parlamenttipaikojensa suhteessa – ja kaiken lisäksi nyt jopa kunnallisvaaleja sekä presidentinvaaleja varten vieläpä siinäkin tapauksessa, etteivät aseta niissä edes ehdokkaita. Lisäksi eduskuntapuolueet ovat sähköisissä tiedotusvälineissä muihin puolueisiin ja vaaleihin osallistuviin muihin ryhmittymiin nähden etuoikeutetussa asemassa. Näin on maahamme tosiasiallisesti syntynyt demokratiaa mitätöivä etuoikeutetussa asemassa oleva puoluevalta, josta toimikunnan mietinnössä kokonaan vaietaan.
Toimikunta "ehdottaa, että oikeusministeriö selvittää mandollisuuksia koota puolueiden ja ehdokkaiden puolue- ja vaaliohjelmista yhtenäinen tietokanta, joka olisi monipuolisin hakutoiminnoin käytettävissä internetissä". Tässäkään selvässä asiassa toimikunta ei siis tee toimenpide-ehdotusta vaan ainoastaan asian edelleen selvittämisehdotuksen. Sen sijaan toimikunta ei edes ehdota selvitettäväksi puolueiden ja muiden vaaleihin osallistuvien ryhmien vaaliohjelmien ja ehdokasesittelyjen lähettämistä kirjeitse kaikille äänioikeutetuille, joista huomattavalla osalla, mihin ilmeisesti suuri osa äänestämättä jättävistä lukeutuu, ei ole käytössään toimikunnan suositummuusasemassa olevaa internet-yhteyttä.

3

Vaikka myös puolueiden organisaatiossa ja sisäisessä toiminnassa on havaittavissa selvä demokratiavaje, eduskuntapuolueiden edustajista koostuva toimikunta ei ole kyennyt tekemään sen poistamiseksi minkäänlaista ehdotusta tai kannanottoa. Vaikka toimikunta toteaa johtajakeskeisyyden puolueissa ja politiikassa voimistuneen ja kansalaisten etääntymisen puolueista lisääntyneen, sillä ei ole kykyä tai halua ehdottaa, että puolueiden puheenjohtajat tulisi valita jäsenäänestyksellä, mikä jo merkittävästi vähentäisi puolueiden demokratiavajetta ja kansalaisten tämän vuoksi puolueita kohtaan tuntemaa vastenmielisyyttä.
Epäselväksi jää, mitä toimikunta tarkoittaa ehdotuksellaan, että "osana kansalaisvaikuttamisen politiikkaohjelmaa tulee selvittää, voidaanko verokohtelulla helpottaa kaikkien kansalaisjärjestöjen omatoimista varainhankintaa". Tarkoitetaanko tällä kansalaisjärjestöistä puhumisella ja puolueista tässä yhteydessä ilmeisesti häveliäisyyssyistä vaikenemisella kenties sitä, että lahjoittajan tulisi saada vähentää myös puolueelle tekemänsä lahjoitukset verotuksessa.
Kunnallista demokratiaa käsitellessään toimikunta esittää, että "valtuuston puheenjohtajalla tulee olla oikeus ottaa valtuuston käsittelyyn delegoitujakin asioita, jos on ilmeistä, että niissä on olennaisesti kysymys valtuuston päätösten tai sen määrittämän strategisen linjan toteuttamisesta". Esitys kertoo osuvasti puoluevaltaa edustavan toimikunnan elitistisestä ajattelutavasta. Normaalin kansalaisjärjen mukaan toimikunnan vain valtuuston puheenjohtajalle ehdottama oikeus tulisi olla kunnanvaltuustolla eli äänestämällä todeten kunnanvaltuuston enemmistöllä.
Käsitellessään suoran ja edustuksellisen demokratian suhdetta, toimikunta toteaa, että "perustuslain (2 §) mukaan kansanvaltaan kuuluu kansalaisten oikeus osallistua ja vaikuttaa yhteiskunnan ja elinympäristönsä kehittämiseen". Tässäkin kohdassa (komiteanmietinnön sivu 75) toimikunta vaikenee perustuslain samaan, 2. §:än, mutta sen 1. momenttiin sisältyvästä, Suomen perustuslain ehkä tärkeimmästä säädöksestä, jonka mukaan ylin valta, valtiovalta, kuuluu kansalle. Ikään kuin tätä perustuslain keskeistä säädöstä ei olisikaan, toimikunta esittää, että Suomen poliittinen järjestelmä ja kulttuuri perustuvat vahvasti edustukselliseen demokratiaan. Oikeampaa olisi todeta, että Suomen poliittinen järjestelmä, sellaisena kuin valtiosääntömme ja perustuslakimme edellyttävät, perustuu kansansuvereniteettiin ja sen pohjalle rakennettuun edustukselliseen demokratiaan.
Kansanäänestysmenettelyyn toimikunta suhtautuu siinä määrin penseästi, että siihen kuuluneet ja toimikunnan yleislinjaan yhtyneet Vihreiden kaksi edustajaa ovat liittäneet mietintöön eriävän mielipiteen, jossa vaaditaan

LI

Veli Karhu

kansalaisten suorien poliittisten vaikutusmandollisuuksien lisäämistä ja vaalijärjestelmän korjaamista siten, että kansalaisten alueellinen yhdenvertaisuus toteutuisi nykyistä paremmin. Epäkohtana, jonka korjaamisesityksen toimikunta jätti tekemättä, ovat pienissä, Etelä-Savon, Pohjois-Karjalan ja Lapin, valipiireissä yli 10 prosentin kohoavat äänikynnykset.
Toimikunta vaikenee joko tietoisesti tai tiedon puutteen vuoksi siitä, että maassamme oli aikoinaan voimassa eduskunnan v. 1917 säätämä laki sitovista kunnallisesta kansanäänestyksestä. Sen mukaan tietty osa kuntalaisista sai tärkeissä asioissa virheelliseksi katsomansa kunnanvaltuuston päätöksen kansanäänestykseen. Tähän lakiin verrattuna nykyinen laki neuvoa-antavasta kunnallisesta kansanäänestyksestä, jonka mukaan päätösvalta äänestyksen toimeenpanemisesta ja sen tuloksen noudattamisesta on kunnanvaltuustolla, on lähinnä kansanäänestyksen irvikuva.
Vuonna 1917 säädetty kansanäänestyslaki tarjoaa käyttökelpoisen mallin sitoville valtiollisille ja kunnallisille kansanäänestyksille. Kansanäänestykseen olisi voitava alistaa laissa säädetyn määrän kansalaisia sitä vaatiessa merkittävimmät eduskunnan ja kunnanvaltuustojen tekemät päätökset. Näin ja ottamalla lisäksi käyttöön poliittisesti riippumaton perustuslakituomioistuin olisi mandollista saada aikaan edustuksellisen demokratian kannalta välttämätön, mutta siltä nyt puuttuva kansanvaltainen valvonta sekä toteuttaa aitoa ja todellista kansanvaltaa.
Itsenäisyyspuolue Vapaan Suomen Liitto
4 allo vK
Antti Peslnen	Iikka Hakalehto
puheenjohtaja	varapuheenjohtaja pääsihteeri