Hallituksen esitys eduskunnalle laeiksi ulkomaalaislain sekä säilöön otettujen ulkomaalaisten kohtelusta ja säilöönottoyksiköstä annetun lain muuttamisesta

Sisäministeriö pyysi hallituksen esitysluonnoksesta lausuntoa 35 taholta. Sisäministeriön poliisiosasto välitti lausuntopyynnön poliisihallitukselle, joka antoi lausuntonsa ja pyysi lisäksi lausunnon suojelupoliisilta. Opetus- ja kulttuuriministeriö, työ- ja elinkeinoministeriö, oikeuskanslerin virasto ja tietosuojavaltuutettu vastasivat, että heillä ei ole esitykseen huomautettavaa. Korkein hallinto-oikeus ei vastauksessaan katsonut lausumista tarpeelliseksi. Helsingin kaupungin sosiaali- ja terveysvirasto ilmoitti, että koska sen alaisuudessa toimiva Metsälän vastaanottokeskus on ollut mukana kyseisessä hanketyöryhmässä, vastaanottokeskuksen ei ole tarpeenmukaista lausua asiassa erikseen. Kaiken kaikkiaan lausuntoja saatiin 29.
Yleiset kommentit
UNHCR näkee, että ehdotuksella pyritään täyttämään kansainvälisten velvoitteiden ja suositusten asettamat tavoitteet rakentamalla säilöönoton periaatteita sosiaalityön periaatteellisista lähtökohdista. Myös valtiovarainministeriö katsoo, että säännösmuutosten myötä kansainväliset velvoitteet ja suositukset tulevat entistä paremmin huomioiduksi. Amnesty International, Pakolaisneuvonta ry ja Vapaa liikkuvuus -verkosto lausuvat, että esityksessä tulisi tarkemmin viitata esimerkiksi keskeisiin ihmisoikeussopimuksiin, kansainvälisten valvontaelinten antamiin suosituksiin ja raportteihin sekä eduskunnan oikeusasiamiehen kannanottoihin. UNHCR huomauttaa, että esityksessä viitataan sen vuonna 1999 antamaan turvapaikanhakijoiden säilöönottoa koskevaan ohjeistukseen, vaikka uusi edellisen korvaava ohjeistus on annettu vuonna 2012.
Amnesty International huomauttaa, että luonnoksessa on paljon muutoksia, joita ei ollut työryhmän alkuperäisessä mandaatissa. Amnestyn mukaan hankkeessa järjestetyissä kuulemistilaisuuksissa ei ole riittävissä määrin keskusteltu esimerkiksi säilöönoton olosuhteista ja säilöön otettujen ulkomaalaisten kohtelua koskevista muutosesityksistä. Joutsenon vastaanottokeskus näkee, että esityksessä on otettu hyvin huomioon niitä käytännön ongelmia, joita Metsälän säilöönottoyksikössä on vuosien mittaan havaittu ja katsoo, että lain muutokset ja pykälätäsmennykset vahvistavat sekä säilöön otettujen että henkilökunnan oikeusturvaa ja turvallisuutta. Oikeusministeriö huomauttaa, että esitys on vielä lakitekniseltä kannalta huomattavan keskeneräinen ja sen viimeistelyssä on asianmukaisesti huomioitava lainvalmistelua koskeva ohjeistus.
Amnesty lausuu, että vaikka yleisperusteluissa mainittu vastaanottodirektiivin 9 artiklan toinen kohta ei vaadi muutoksia lakiin, kohta edellyttää muutoksia poliisin käytäntöihin. Amnestyn mukaan poliisin käyttämään lomakkeeseen hakijan säilöönottomääräyksestä tulisi kirjata tarkat pykäläviittaukset säilöönoton yleisiin ja erityisiin edellytyksiin sekä arviointi mahdollisuudesta käyttää säilöönoton vaihtoehtoja.
Ulkomaalaislaki
Yleistä
Kaikissa lausunnoissa hallituksen esityksen tavoite kieltää turvapaikanhakijalasten säilöönotto ja täsmentää lasten säilöönottoon liittyvää sääntelyä nähdään kannatettavana. Monet lausuneista tahoista ovat kuitenkin pettyneitä siihen, ettei esitys täysin kiellä kaikkien lasten säilöönottoa. Useissa lausunnoissa erityisesti ilmoittautumisvelvollisuuden ja muiden säilöönoton vaihtoehtojen kehittäminen ja korostaminen nähdään positiivisena. UNHCR ilmaisee halukkuutensa olla myös jatkossa mukana auttamassa säilöönoton vaihtoehtojen kehittämisessä ja ilmoittaa käynnistävänsä tämän vuoden aikana Globaalin säilöönoton strategiaohjelman (Global Detention Strategy 2014–2018). Muutamissa lausunnoissa vaihtoehtojen kehittämisen nähdään kuitenkin jääneen puolitiehen: muun muassa Amnesty Internationalin Suomen osasto ilmaisee pettymyksensä siitä, että hallituksen esityksen antamista siirrettiin vaihtoehtojen kehittämisen vuoksi, mutta tähän esitykseen näitä vaihtoehtoja ei ole sisällytetty. Suojelupoliisi ja Helsingin käräjäoikeus pitävät lausunnoissaan hyvänä sitä, että ulkomaalaislaissa on säilytetty rakenne, jossa säilöönoton edellytykset koskevat lähtökohtaisesti kaikkia ulkomaalaisia eikä ainoastaan kansainvälistä suojelua hakevia koskevia säännöksiä ole tarpeettomasti eroteltu. Valtiovarainministeriön mukaan esityksellä saavutetaan taloudellisia säästöjä ja tehostetaan poliisin ja rajavartiolaitoksen resurssien käyttöä.
Turvaamistoimet ja ilmoittautumisvelvollisuus (118 §)
Valtioneuvoston kanslian, Amnestyn ja Pakolaisneuvonta ry:n lausunnoissa toivotaan turvaamistoimien ja ilmoittautumisvelvollisuuden lakiteknisesti selkeämpää erottelua. Oikeusministeriö ja Amnesty näkevät 118 §:n ensimmäisen momentin laajentavan turvaamistoimien käyttöalaa. Esitys nähdään tämän laajennuksen puutteellisten perustelujen vuoksi ongelmallisena. 
Useissa lausunnoissa ehdotus ulkomaalaisen ilmoittautumisvelvollisuuden soveltamisen laajentamisesta poliisin ja rajavartiolaitoksen lisäksi myös vastaanottokeskuksiin nähdään erittäin tervetulleena. Joutsenon vastaanottokeskus pitää tätä parannuksena nykytilaan, mutta huomauttaa, että muutoksen käytännön tehokas toteuttaminen edellyttäisi ilmoittautumisten rekisteröintiä vastaanottokeskuksissa ulkomaalaisrekisterin kautta. Myös Poliisihallitus pitää muutosta kannatettavana ja esittää sen lisäksi toisena käyttökelpoisena vaihtoehtona ulkomaalaislain yhdenmukaistamista pakkokeinolain kanssa matkustuskiellon osalta. Oikeusministeriö huomauttaa, että vastaanottokeskukset voivat olla myös yksityisen yhteisön tai säätiön ylläpitämiä, ja julkisen hallintotehtävän antaminen muulle kuin viranomaiselle edellyttää perustuslain 124 §:n mukaan, ettei järjestely vaaranna perusoikeuksia, oikeusturvaa tai muita hyvin hallinnon vaatimuksia. Tämän vuoksi oikeusministeriö katsoo lausunnossaan, että ilmoittautumisvelvollisuuden noudattamista valvovan tahon on toimittava virkavastuulla. Oikeusministeriön lausunnon mukaan tämä voitaisiin toteuttaa joko ulottamalla vastaanottolain virkavastuuta koskevat säännökset ulkomaalaislaissa säädettyihin vastaanottokeskusten tehtäviin, ottamalla ulkomaalaislakiin virkavastuusta nimenomainen säännös tai rajaamalla ilmoittautumisvelvollisuuden noudattamista valvovat tehtävät ainoastaan valtion ja kuntien ylläpitämiin vastaanottokeskuksiin. Suomen mielenterveysseura huomauttaa, että ilmoittautuminen vastaanottokeskuksissa voi johtaa vastaanottokeskuksen työntekijöiden roolien sekoittumiseen ja tämän myötä asiakkaiden turvattomuuden lisääntymiseen.
Säilöön ottamisen erityiset edellytykset (121 §)
Vähemmistövaltuutettu pitää kannatettavana, että ennen säilöönottoa vaihtoehtoisten turvaamistoimien mahdollisuus on yksilöllisesti arvioitu, mutta näkee tämän selvittämisvelvollisuuden haasteellisena, ja ehdottaakin, että arviointi ja perustelut vaihtoehtoisten turvaamistoimien riittämättömyydestä kirjattaisiin säilöönottopäätökseen. Useissa lausunnoissa kaivataan tarkennuksia ja perusteluja säilöön ottamisen erityisiin edellytyksiin.
Oikeusministeriö huomauttaa, että pykälästä on poistettu kohta, jossa täsmennetään säilöönoton edellytyksiä henkilöllisyyden selvittämiseksi, eikä tätä muutosta ole perusteltu. Myös Amnesty ja Pakolaisneuvonta ry huomauttavat, että säilöönotto henkilöllisyyden selvittämiseksi tulisi vähintäänkin rajata tilanteisiin, joissa henkilö kieltäytyy yhteistyöstä viranomaisten kanssa, ja Suomen Pakolaisavun mukaan turvapaikanhakijaa ei tulisi ottaa säilöön henkilöllisyyden selvittämiseksi.
Valtioneuvoston kanslia ja Pakolaisneuvonta ry vaativat selkeämpiä perusteluja ja rajauksia 121 §:n ensimmäisen momentin kolmanteen kohtaan, jossa säädetään säilöön ottamisesta rikokseen syyllistymisen tai rikosepäilyn perusteella. Amnesty huomauttaa lausunnossaan samasta kohdasta ja kysyy, miksi rikosperustaisesta vapaudenmenetyksestä on tarpeellista säätää ulkomaalaislaissa, kun ulkomaalainen voidaan pidättää tai vangita rikoksesta epäiltynä myös pakkokeinolain nojalla. Amnesty näkee lausunnossaan, että esityksen muotoilu toteuttaa eri tarkoituksia kuin tulevaisuuden turvallisuus- ja järjestysuhkien ehkäisyyn pyrkivä vastaanottodirektiivin muotoilu. UNHCR on tulkinnut tämän kohdan eri tavalla, ja näkee esityksen muotoilun vastaanottodirektiivin yleistä järjestystä tiukempana. 
Eduskunnan apulaisoikeusasiamies nostaa esiin useita kysymyksiä liittyen 121 §:n ensimmäisen momentin neljänteen kohtaan, jonka perusteella säilöönottoa voidaan jatkaa, jos henkilö tekee kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen lähinnä maasta poistamispäätöksen täytäntöönpanon viivyttämiseksi tai häiritsemiseksi. Eduskunnan apulaisoikeusasiamies pitää kyseenalaisena sitä, että poliisi voisi ulkomaalaislain perusteella tehdä kansainväliseen suojeluun epäsuorasti liittyvää harkintaa ja kaipaa arviointia siitä, voiko maasta poistamisen häirintään perustuva säilöönotto käytännössä vaikuttaa säilöön otetun mahdollisuuteen saada oikeudellista avustusta. Lausunnossa ehdotetaan kohdan perustelujen tarkentamista.
Maahanmuuttovirasto ja UNHCR huomauttavat 121 §:n ensimmäisen momentin viidennen kohdan muotoilusta, jota tulisi heidän mukaansa selventää vastaamaan Dublin II -asetuksen muotoilua. Maahanmuuttoviraston mukaan Dublin-asetuksessa säilöönoton kynnys on varsin korkea, mikä ei käy ilmi esitetystä kohdasta. UNHCR huomauttaa lausunnossaan, että Dublin-asetuksen muotoilun mukaan henkilö voidaan ottaa säilöön ainoastaan, jos pakenemisen riski on merkittävä, eikä tämän perusteella henkilöä pitäisi siis olla mahdollista ottaa säilöön pelkästään sillä perusteella, että häneen sovelletaan Dublin-asetuksessa säädettyä menettelyä.
Amnesty ja Pakolaisneuvonta ry kysyvät lausunnoissaan, miksi 121 §:n ensimmäisen momentin kuudennessa kohdassa on tarpeellista säätää terrorismiin varautumiseen liittyvistä säilöönoton edellytyksistä. Amnesty huomauttaa, että kohdan perusteluissa ei esitetä terrorismin lisäksi muita tilanteita tai esimerkkejä, joissa kohtaa voitaisiin soveltaa. Suojelupoliisi pitää tämän kohdan lisäämistä lausunnossaan ensiarvoisen tärkeänä ja katsoo, että ennakoimattoman turvallisuusuhan aiheuttava ulkomaalainen täytyy olla mahdollista ottaa säilöön myös silloin, kun poliisilain tai pakkokeinolain mukaiset menettelyt eivät vielä tule kyseeseen. Lisäksi Suojelupoliisi lausuu, että kansallista turvallisuutta todennäköisesti käytettäisiin säilöönoton perusteena hyvin harvoin, eivätkä säilöönottojen määrät tulisi tällä perusteella merkittävästi kasvamaan.
Lapsen säilöön ottaminen (122 §)
Lapsen säilöön ottamista koskevan pykälän muutokset ovat saaneet lausuntokierroksella eniten huomiota. Useissa lausunnoissa muutos esitykset nähdään pääosin hyvinä ja tarpeellisina. Lausunnoissa korostuu lapsen edun huomioimisen tärkeys. Eduskunnan apulaisoikeusasiamies, Helsingin sosiaali- ja terveysvirasto ja vähemmistövaltuutettu kaipaavat lisää ohjeita, menettelysääntöjä ja kriteerejä lasten säilöönottoon liittyen. Mannerheimin lastensuojeluliitto ja sosiaali- ja terveysministeriö pitävät viittausta lapsen mielipiteen kuulemista koskevaan ulkomaalaislain 6 §:ään tärkeänä lisäyksenä. UNHCR toteaa lausunnossaan, että yksin oleville lapsille on osoitettava riippumaton ja pätevä edustaja sekä oikeudellinen avustaja. Sosiaali- ja terveysministeriö, Amnesty, Lastensuojelun Keskusliitto ja Pakolaisneuvonta ry vaativat, että lapselle on tehtävä oma, erillinen säilöönottopäätös.
Sosiaali- ja terveysministeriö, Amnesty, Suomen Mielenterveysseura ja lapsiasiavaltuutettu pitävät välttämättömänä, että sosiaalityöntekijä antaa lausuntonsa ennen lapsen ensimmäistä säilöönottopäätöstä. Sosiaali- ja terveysministeriö ja Amnesty huomauttavat, että lakiluonnoksen aiemmassa versiossa sosiaalityöntekijän lausunto oli edellytys lapsen säilöön ottamiselle ja näkevät uuden muotoiluehdotuksen heikennyksenä, joka heikentää lapsen edun toteutumista. Sosiaali- ja terveysministeriö lausuu lisäksi, että sosiaalityöntekijän lausunto on kirjattava osaksi lapsen omaa säilöönottopäätöstä. Lapsiasiavaltuutetun mukaan lapsen mielipiteen selvittäminen olisi kytkettävä sosiaaliviranomaisen tekemään arviointiin lapsen edusta. Myös vähemmistövaltuutettu, Pakolaisneuvonta ry ja Väestöliitto ry pitävät sosiaaliviranomaisen lausuntoon liittyvää kohtaa liian väljästi muotoiltuna. Helsingin sosiaali- ja terveysvirasto huomauttaa, ettei kohdassa ole otettu kantaa siihen, miten sosiaalityöntekijän mahdollisuus antaa perusteltu lausunto käytännössä toteutetaan, ja toteaa, että Helsingin kaupungin sosiaaliviranomaisen ei ole käytännössä mahdollista antaa perusteltua lausuntoa kiireellisellä aikataululla toisen kunnan vastaanottokeskukseen sijoitetun, kotikunnattoman lapsen asiassa. Sosiaali- ja terveysministeriö ja Helsingin sosiaali- ja terveysvirasto kiinnittävät huomiota kohtaan, jonka perusteella lapsen säilöönottoa vastustavan sosiaaliviranomaisen tulisi esittää vaihtoehtoista järjestelyä, ja pitävät tärkeänä, että eri mahdollisuuksien huomioiminen ei jää sosiaalityöntekijän tehtäväksi.
Useat lausunnonantajat esittävät pettymyksensä siitä, että esitys kieltää ainoastaan niiden ilman huoltajaa olevien kansainvälistä suojelua hakevien lasten säilöönoton, joiden maasta poistamispäätös ei ole vielä tullut täytäntöönpanokelpoiseksi. Amnesty, lapsiasiavaltuutettu, Pakolaisneuvonta ry, Suomen Pakolaisapu ry ja Vapaa liikkuvuus -verkosto vaativat ehdotonta kieltoa lasten säilöönotolle ja myös useissa muissa lausunnoissa nykyinen esitys nähtiin esityksen aiempaan luonnosversioon verrattuna lapsen edun kannalta heikennyksenä. UNHCR painottaa, että yleisenä sääntönä tulisi olla, ettei lapsia oteta säilöön lainkaan ja että lapsen säilöönottoa ei voida perustella pelkästään tämän maahanmuuttoon tai oleskeluun liittyvällä asemalla.
Sosiaali- ja terveysministeriö pitää hyvänä lähtökohtana sitä, että lapsen iän ollessa epäselvä häntä kohdellaan lapsena eikä oteta säilöön, ellei riittävän selkeää näyttöä täysi-ikäisyydestä saada. Maahanmuuttoviraston mukaan on kuitenkin hyvä, että täysi-ikäisen henkilön esiintyminen lapsena on otettu esityksessä huomioon eikä se ole este säilöönotolle, jos täysi-ikäisyys on ilmeistä. Maahanmuuttovirasto kaipaa kuitenkin tarkennuksia siihen, miten ilmeinen täysi-ikäisyys arvioidaan. 
Useissa lausunnoissa huomautetaan, ettei 122 §:n neljännessä momentissa mainittuja lapsen säilöönoton jatkamisen erityisiä syitä 72 tunnin jälkeen ole riittävällä tavalla avattu. Vähemmistövaltuutettu, Suomen Mielenterveysseura ja Pakolaisneuvonta ry pitävät lapsen säilöönoton keston enimmäisaikaa kohtuuttoman pitkänä. Lapsiasiavaltuutettu ja Lastensuojelun Keskusliitto kiinnittävät huomiota siihen, ettei huoltajansa kanssa olevan lapsen säilöönoton aikaa rajata ja toivovat, että enimmäisajasta säädettäisiin näissä tilanteissa tarkemmin. UNHCR ja Mannerheimin lastensuojeluliitto lausuvat kannattavansa lapsen säilöön ottamisen enimmäiskeston kirjaamista lakiin.
Monissa lausunnoissa nostetaan esiin myös lapsen oikeus koulunkäyntiin säilöönoton aikana. Esimerkiksi sosiaali- ja terveysministeriö lausuu, että lapsille tulisi hallitusohjelman mukaisesti järjestää tilaisuus koulunkäyntiin ainakin siinä tapauksessa, että säilöön ottaminen kestää muutamia päiviä kauemmin. Helsingin sosiaali- ja terveysvirasto pitää termin "huoltaja" käyttöä ongelmallisena, koska sanamuoto jättää tulkinnan ulkopuolelle lapsen vanhemman, joka ei ole huoltaja, sekä muut lapselle läheiset henkilöt. Helsingin sosiaali- ja terveysvirasto myös kysyy, miten toimitaan tilanteessa, jossa lapsen kohdalla säilöönoton edellytykset täyttyvät, mutta huoltajan kohdalla eivät.
Säilöön ottamisesta päättäminen (123 §)
Amnesty ja Pakolaisneuvonta ry eivät näe vastaanottodirektiivin muotoilua säilöön ottamisen perusteen ilmoittamisesta "kielellä jota hän ymmärtää tai voidaan kohtuudella olettaa ymmärtävän" riittävänä. UNHCR pitää muutosehdotusta tervetulleena. Rajavartiolaitos huomauttaa, ettei välittömän kirjallisen ilmoittamisen vaatimusta ja sen taloudellisia ja muita vaikutuksia viranomaistoimintaan ole riittävästi arvioitu esityksen perusteluissa.
Säilöön otetun sijoittaminen (123 a §)
Poliisihallitus ja Joutsenon vastaanottokeskus pitävät 123 a §:n neljännen momentin muotoilua liian ehdottomana. Joutsenon vastaanottokeskus lausuu, ettei lapsen sijoittaminen säilöönottoyksikköön ole käytännössä aina mahdollista ja myös lapsen sijoittaminen poliisin tiloihin voisi olla poikkeuksellisissa tilanteissa inhimillisyyssyistä perusteltua. Poliisihallitus huomauttaa, että ehdoton kielto myös tilapäiselle lapsen säilöönotolle poliisin tiloissa aiheuttaisi poliisitoiminnalle kestämättömiä tilanteita. UNHCR ja Mannerheimin lastensuojeluliitto kannattavat ehdotusta lasten sijoittamisesta ainoastaan säilöönottoyksiköihin. Lastensuojelun Keskusliiton mukaan muotoilun tulisi olla ehdottomampi ja myös lapsiperheet tulisi sijoittaa ainoastaan säilöönottoyksiköihin. Amnesty, vähemmistövaltuutettu ja Pakolaisneuvonta ry lausuvat, että lasten lisäksi myös muiden haavoittuvassa asemassa olevien sijoittaminen pidätystiloihin tulisi kieltää.
Menettely käräjäoikeudessa ja videoneuvottelun käyttö (125 §, 128 §)
Videoneuvottelumenettely nähdään useissa lausunnoissa hyvänä mahdollisuutena, jolla on myönteisiä vaikutuksia erityisesti lasten kannalta. Joutsenon vastaanottokeskus, Poliisihallitus ja oikeusministeriö lausuvat, että videoneuvottelua tulisi voida hyödyntää myös ensimmäisessä tuomioistuinkäsittelyssä ja tämän olisi tultava ilmi suoraan säännöksestä. Helsingin käräjäoikeus ehdottaa kohtaan lisättäväksi pakkokeinolain säännöstä vastaavasti kohtaa siitä, ettei säilöön otettua tarvitsisi kuulla, jos tämä ilmoittaa, ettei kuuleminen ole tarpeen. Lisäksi Helsingin käräjäoikeus toivoo lisättäväksi kohtaa, joka mahdollistaisi aikaisemman säilyttämispaikan käräjäoikeuden toimivaltaisuuden toisessa käsittelyssä esimerkiksi tapauksissa, joissa säilöön otettua on siirretty käsittelyjen välillä. Joutsenon vastaanottokeskus huomauttaa, että Etelä-Karjalan käräjäoikeuden rooli säilyttämispaikkakunnan käräjäoikeutena tulisi huomioida pykälän perusteluissa.

Säilöön otettujen ulkomaalaisten kohtelusta ja säilöönottoyksiköstä annettu laki
Yleistä
Helsingin sosiaali- ja terveysviraston mukaan lakiesitys on kaikkien osapuolten oikeusturvan toteutumisen sekä oikeuksien ja velvollisuuksien määrittelyn kannalta kannatettava. Myös valtiovarainministeriö näkee esityksellä olevan myönteisiä vaikutuksia sekä säilöön otettujen oikeusturvan ja asukasviihtyvyyden että säilöönottoyksikön henkilökunnan työssä jaksamisen kannalta. Amnesty katsoo lausunnossaan, että esitetyt muutokset eivät pohjaudu riittävän laajaan konsultointiin, ja että esityksessä ei viitata riittävällä tavalla kansainvälisiin säännöksiin, annettuihin suosituksiin ja vertailevaan tutkimukseen. Amnesty lausuu, että tarkastusoikeuksien, voimankäytön ja teknisen valvonnan laajentaminen tekee säilöönottoyksiköstä entistä vankilamaisemman laitoksen ja muistuttaa, että säilöön otetut henkilöt eivät ole syyllistyneet rikoksiin. Lastensuojelun Keskusliitto huomauttaa, että lakiin tehtäviä muutoksia on tarkasteltava lasten kannalta ja katsoo, että järjestykseen ja ylläpitoon käytettävien rajoitustoimenpiteiden ja teknisen valvonnan käyttö tulee rajata aikuisiin.
Järjestyssääntö, käytös ja kohtelu (3 a §, 3 b §, 4 §)
Eduskunnan apulaisoikeusasiamies, Maahanmuuttovirasto ja Amnesty pitävät kannatettavana esitystä säilöönottoyksikön järjestyssäännön tuomisesta lain tasolle. Maahanmuuttovirasto kuitenkin huomauttaa, että esimerkiksi toimintakykyyn ja huolenpitoon liittyviä säännöksiä löytyy myös vastaanottolaista ja esityksessä tulisikin tarkentaa, miten järjestyssäännöllä on tarkoitus ohjata toimintakykyä ja huolenpitoa. Amnesty pitää Maahanmuuttovirastolle annettua oikeutta päättää säilöönottoyksikön toiminnasta perustuslain 2 §:n vastaisena. Myös Pakolaisneuvonta ry ja Vapaa liikkuvuus -verkosto huomauttavat lausunnoissaan samasta kohdasta. Amnesty katsoo, että säilöönottoyksikön olosuhteisiin liittyvä sääntely on jätetty esityksessä liian avoimeksi ja toteaa, että yksilön oikeuksia ja vapauksia merkittävästi koskevia kysymyksiä ei saa jättää päätettäväksi järjestyssääntöjen tasolla. Amnesty esittää, että 3 a §:ssä olisi edellytettävä, että järjestyssääntöä laatiessaan ja muuttaessaan Maahanmuuttovirasto kuulee laajasti viranomaisia, kansalaisyhteiskuntaa ja muita toimijoita. Eduskunnan apulaisoikeusasiamies kiinnittää huomiota kohdan perusteluissa mainittuun provosoivaan pukeutumiseen ja kysyy lausunnossaan, mitä tällä tarkoitetaan.
Maahanmuuttovirasto pitää 3 b §:ää haastavana ja kysyy, miten käytökseen liittyvät asiat määritellään, mikä on huonoa käytöstä ja miten henkilökunnan käytös liittyy asiaan. Maahanmuuttoviraston mukaan käskyjen antamista tulisi avata tarkemmin pykälän perusteluissa ja kohdassa olisi huomioitava myös voimankäyttöä koskevaan 35 §:ään tehdyt lisäykset.
Oikeuksista ja velvollisuuksista tiedottaminen (5 §)
Amnesty ja Pakolaisneuvonta ry vastustavat lausunnossaan esitettyä tiedottamiseen liittyvää muutosta, jonka perusteella järjestyssäännöstä voitaisiin tiedottaa säilöön otetuille "kielellä jota heidän voidaan kohtuudella olettaa ymmärtävän". Amnesty toteaa, että jos ehdotettu muutos tehdään, perusteluissa on täsmennettävä miksi nykyisestä lainsäädännöstä poiketaan ja miten ja kenen toimesta määritellään, mikä tällainen kieli on. Eduskunnan apulaisoikeusasiamiehen mukaan oikeuksista ja velvollisuuksista tiedottaminen 5 §:ssä mainitulla tavalla on tärkeää säilöön otetun oikeusturvan kannalta. Eduskunnan apulaisoikeusasiamies ehdottaa, että ilmoittaminen myös asianmukaisella tavalla kirjattaisiin ja ulkomaalainen allekirjoituksellaan vahvistaisi saaneen pykälässä edellytetyt tiedot. Myös Suomen Mielenterveysseura pitää pykälän mukaista tiedottamista erityisen tärkeänä, mutta huomauttaa, että henkilön psyykkinen tila on huomioitava ja tiedon antajan on varmistettava, että säilöön otettu on ymmärtänyt saamansa tiedon. Lapsiasiavaltuutettu huomauttaa samasta kohdasta lasten kannalta ja toteaa, että tieto on annettava lapselle ymmärrettävällä tavalla.
Poliisin pidätystiloihin sijoittaminen (1 §, 9 §, 10 §)
Oikeusministeriö kiinnittää huomiota 1 §:n 3 momenttiin ja huomauttaa, että perustuslakivaliokunta on lausunnossaan PeVL 54/2001 vp todennut, että pidätystiloihin sijoitetuttuun voidaan rajoitetuilta osin soveltaa tutkintavankien kohtelusta annettua lainsäädäntöä. Sääntelyssä tulisi tämän linjauksen mukaisesti yksityiskohtaisesti säätää siitä, mitä säännöksiä pidätystiloihin sijoitettuihin säilöön otettuihin sovelletaan.
Amnesty ja Pakolaisneuvonta ry huomauttavat, että esityksen 9 §:ssä ei huomioida Euroopan kidutuksen vastaisen komitean vuoden 2008 vierailun jälkeen antamaa suositusta, jonka mukaan poliisin pidätystiloihin sijoittamisen sijaan voimassa olevan lain 9 §:n toisessa momentissa mainittuihin tilanteisiin voisi ja tulisi löytää asianmukaisia tapoja säilöönottoyksikön sisällä. Vähemmistövaltuutettu kiinnittää erityistä huomiota haavoittuvassa asemassa olevien henkilöiden kuten ihmiskaupan ja kidutuksen uhrien tilanteeseen ja lausuu, ettei heitä tulisi missään olosuhteissa sijoittaa poliisivankiloihin. 
Majoitus ja huolenpito (11 §)
Amnesty ja Väestöliitto näkevät, että ehdotuksilla huomioidaan nykyistä selvemmin lasten ja muiden haavoittuvassa asemassa olevien tarpeet. UNHCR kannattaa ehdotuksia henkilön iän ja sukupuolen huomioimisesta majoituksen järjestämisessä. Väestöliitto pitää hyvänä, että Joutsenon uuden säilöönottoyksikön suunnittelussa haavoittuvien ryhmien tarpeet on erityisesti huomioitu, mutta huomauttaa, että nämä ryhmät on huomioitava kaikkialla, missä ihmisiä otetaan säilöön. Helsingin sosiaali- ja terveysviraston mukaan 11 §:n mukaiset majoituksen ja huolenpidon edellytykset tulisi täyttää sijoittamalla lapset ja lapsiperheet ainoastaan sellaiseen säilöönottoyksikköön, jossa heille on omat tilat, vapaa-ajan toimintaa, opetusta sekä heidän erityistarpeisiinsa erikoistuneita työntekijöitä.
Amnesty ja Pakolaisneuvonta ry lausuvat, että perusteluissa tulisi tarkentaa, mitä 11 §:ssä mainitulla tilanteen säännöllisellä seurannalla ja riittävillä tukitoimilla käytännössä tarkoitetaan. Suomen Mielenterveysseura huomauttaa, että seurannan ja tukitoimien tarpeellisuuden arviointi edellyttää riittävää tietoa henkilön taustoista. Suomen Mielenterveysseuran mukaan tässä yhteydessä olisi nostettava esiin myös psykologisen tuen tarpeellisuus ja erityisesti heikommassa asemassa olevien säilöön otettujen mahdollisuus saada psykologista tukea välittömästi. Amnesty ja Pakolaisneuvonta ry:n mukaan lain 11 §:ssä on myös turvattava säilöön otetun oikeus saada lausuntoja omasta tilastaan kansainvälistä suojelua tai oleskelua koskevan hakemuksen tueksi.
Terveyden- ja sairaanhoito (13 §)
UNHCR pitää 13 §:n terveydenhoitoon liittyviä muutosehdotuksia tervetulleina. Väestöliitto, Amnesty ja Pakolaisneuvonta ry huomauttavat lausunnoissaan, että kansainväliset ja eurooppalaiset ihmisoikeuselimet ovat suosituksissaan korostaneet terveystarkastuksen merkitystä ennen palautuksen täytäntöönpanoa ja keskeytyneen palautusyrityksen jälkeen. Näiden lisäksi myös vähemmistövaltuutettu katsoo, että esitykseen olisi ehdottomasti lisättävä velvoite maasta poistettavien terveydentilan tarkastamisesta. Amnesty ehdottaa, että terveydentilan arvioinnin ja huomioinnin varmistamiseksi asiasta säädettäisiin tämän lain 13 §:ssä ja tarvittaessa myös ulkomaalaislaissa. Amnestyn mukaan terveystarkastus olisi tehtävä pikaisesti kaikille maasta poistamistarkoituksessa säilöön otetuille ja myös keskeytyneen palautusyrityksen kohteeksi joutuneille ainakin silloin kun voimakeinoja on käytetty.
Amnesty, Väestöliitto ja Pakolaisneuvonta ry nostavat lausunnoissaan esiin kidutettujen oikeuden hoitoon ja Kidutettujen kuntoutuskeskuksessa aloitetun hoidon jatkumisen säilöönotosta huolimatta. Amnestyn mukaan oikeus hoitoon tulisi huomioida lain 13 §:ssä ja hoidon jatkuminen kohdan perusteluissa.
Eduskunnan apulaisoikeusasiamies lausuu lääkehuoltoon liittyen, että potilaslain 13 §:n nojalla säilöönottoyksikössä lääkkeiden jakoon osallistuvilla ohjaajilla ei ole oikeutta saada tietää säilöön otetun hoitoon kuten lääkitykseen liittyviä tietoja. Eduskunnan apulaisoikeusasiamies huomauttaakin, että lääkehoidon käytännön turvallinen toteutuminen ei saa vaarantaa potilastietojen salassapitoa, ja että lääkkeitä jakavan henkilöstön perehdytys on laitoksen johdon vastuulla.
Toimintakyvyn tukeminen (14 §)
UNHCR, Väestöliitto ja Suomen Mielenterveysseura lausuvat kannattavansa vastaanottodirektiivistä lähtöisin olevaa velvoitetta lapsen ikään sopivan vapaa-ajan toiminnan järjestämisestä. Helsingin sosiaali- ja terveysvirasto pitää velvoitteen muotoilua säilöönottoyksikön oloihin soveltuvasta toiminnasta liian epämääräisenä. 
Mannerheimin lastensuojeluliitto, Väestöliitto, Lastensuojelun Keskusliitto ja Suomen Pakolaisapu vaativat, että lapsen oikeus perusopetukseen turvataan säilöönoton aikana. Sosiaali- ja terveysministeriö ja lapsiasiavaltuutettu lausuvat, että lapselle tulee hallitusohjelman mukaisesti järjestää mahdollisuus koulunkäyntiin, jos säilöön ottaminen kestää muutamia päiviä kauemmin. Lapsiasiavaltuutetun mukaan kohdassa on myös huomioitava lapsen oikeus harjoittaa uskontoaan sekä lapsen oikeus ulkoiluun, mihin laissa säädetty tunnin ulkoiluaika päivässä ei ole riittävä.
Suomen Mielenterveysseura, Väestöliitto ja Lastensuojelun Keskusliitto kiinnittävät huomiota säilöönoton psyykkiseen kuormittavuuteen erityisesti perheiden osalta. Väestöliiton mukaan säilöönottoyksiköiden on tehtävä tiivistä yhteistyötä lastensuojeluviranomaisten kanssa ja lasten oikeudet lastensuojelulain mukaisiin palveluihin on turvattava. Myös lapsiasiavaltuutettu pitää välttämättömänä, että säilöönottoyksikkö ja lastensuojelu tekevät yhteistyötä koko lapsen säilöönoton ja sen valmistelun ajan. Lastensuojelun Keskusliitto esittää pohdittavaksi, tulisiko lapsille ja perheille tarkoitetun yksikön sääntelyssä viitata soveltuvin osin lastensuojelulakiin.
Vierailut ja tapaamisten rajoittaminen (6 §, 15 §)
Oikeusministeriö kiinnittää huomiota ehdotuksen vierailuja ja yhteydenpito-oikeutta koskevan 6 §:n toiseen momenttiin ja viittaa perustuslakivaliokunnan lausuntoon (54/2001 vp), jossa todetaan, että säilöön otetun asiamiehenä toimivan asianajajan kieltäytyminen turvatarkastuksesta ei voi merkitä tapaamisen epäämistä vaan ainoastaan tapaamisen järjestämistä valvotuissa tai erityisen valvotuissa olosuhteissa. Oikeusministeriö ehdottaa säännöksen muuttamista perustuslakivaliokunnan lausunnossa tarkoitetulla tavalla. Amnesty ja Pakolaisneuvonta ry vaativat 6 a §:n mukaisen vierailuoikeuden ulottamista myös poliisin ja rajavartiolaitoksen tiloihin. Amnesty katsoo lausunnossaan, että vastaanottodirektiivin 10 artiklan 3 kohta edellyttää tämän kansallisen lainkohdan muutosta.
Lapsiasiavaltuutettu kiinnittää huomiota siihen, miten lapsen tosiasiallinen mahdollisuus tavata huoltajaansa järjestetään tilanteissa, joissa esimerkiksi toinen huoltajista on sijoitettu säilöönottoyksikköön. Lapsiasiavaltuutettu ehdottaa, että tilanteissa, joissa lapsi on vanhempansa mukana säilöönottoyksikössä ja tilanteissa, joissa lapselle on järjestettävä yhteydenpito säilöönottoyksikössä olevaan vanhempaan, noudatettaisiin soveltuvin osin Rikosseuraamuslaitoksen Lapsi- ja perhetyön linjauksia.
Viestintälaitteiden käyttö ja käytön rajoitukset (7 §, 17 §)
UNHCR pitää sähköisten viestintälaitteiden käyttömahdollisuuksiin tehtyjä lisäyksiä kannatettavina. Oikeusministeriö pitää lain 17 §:ään tehtyä lisäystä puhelimen käytön kieltämisestä säilöönottoyksikön toiminnalle tai viranomaistoiminnalle aiheutuvan kohtuuttoman haitan perusteella varsin yleisesti muotoiltuna ja viranomaistoiminnan häiriöttömyyttä riittämättömänä rajoitusperusteena. Oikeusministeriö näkee, että kyseinen säännös olisi syytä poistaa, tai säännöstä olisi vähintäänkin syytä täsmentää ja lieventää niin, että kyseisistä tilanteista seuraisi puhelimen käytön rajoittaminen, ei kieltäminen.
Muotoilullisena seikkana oikeusministeriö huomauttaa, että 7 §:n ensimmäinen momentti olisi asianmukaista muotoilla niin, että säilöön otetun oikeus sähköisten viestintä- ja tallennelaitteiden käyttöön ja kielto vaaran tai häiriön aiheuttamiselle todettaisiin erillisissä virkkeissä. Rajavartiolaitos huomauttaa, että 17 §:ään olisi syytä lisätä myös maassa oleskelun edellytysten selvittämistä koskeva tilanne.
Omaisuus ja kielletyt esineet (11 a §, 22 a §)
Oikeusministeriö lausuu, että uutta säilöön otetun omaisuuden rajoituksia koskevaa 11 a §:ää tulisi täydentää vankeuslain 9 luvun kaltaisella sääntelyllä omaisuudesta, jota ei voida varastoida säilöönottoyksikössä (vankeuslain 9 luvun 1 §:n 4 momentti) ja omaisuuden luetteloimisesta (vankeuslain 9 luvun 2 §). Lisäksi oikeusministeriö huomauttaa, että uuden 22 a §:n toisen momentin ehdotus, ettei säilöönottoyksikössä saa pitää hallussa esinettä tai ainetta, joka soveltuu omaisuuden vahingoittamiseen, on muotoiltu melko väljästi. Oikeusministeriö ehdottaa kohdan täsmentämistä esimerkiksi vankeuslain 16 luvun 3 §:ää vastaavalla tavalla.
Tarkastukset (21 §, 22 §, 22 b §)
Eduskunnan oikeusasiamies huomauttaa, että turvatarkastuksia koskevan 21 §:n perusteluissa turvatarkastuksen kynnykseksi on ensin asetettu "perusteltua syytä epäillä" ja myöhemmin samassa kohdassa "syytä epäillä". Maahanmuuttovirasto pitää säilöönottoyksikön henkilökunnan toimivaltuuksien laajentamista henkilön- ja erityistarkastuksien (22 § ja 22 b §) osalta tarpeellisina. Amnesty lausuu lain 22 §:ään liittyen, että henkilöntarkastusta ei tulisi voida suorittaa henkilön vapauden menetyksen jatkuessa samoin edellytyksin kuin tulovaiheessa, vaan näissä tilanteissa tulisi esimerkiksi korottaa epäilyksen kynnystä. Amnesty myös katsoo, että lakiin tulisi kirjata, kuka tekee päätöksen henkilöntarkastuksesta ja kuka saa tehdä tarkastuksen. Oikeusministeriö lausuu, että lakiin lisättävälle 22 b §:lle erityistarkastuksesta on esitetty hyväksyttäviä perusteluja, mutta näkee, että edellytykset tarkastukselle olisi muotoiltava ehdotuksessa vankeuslain 16 luvun 5 §:n tapaan niin, että erityistarkastuksen suorittaminen kytkeytyisi ehdotettua konkreettisempaan vaaraan.
Voimakeinot (35 §)
Maahanmuuttovirasto pitää voimakeinoja koskevaa 35 §:n lisäystä erittäin haastavana ja huomauttaa, että esitetty sääntely edellyttää henkilökunnan syvällistä perehdyttämistä. Eduskunnan apulaisoikeusasiamies huomauttaa, ettei esityksestä käy ilmi, mihin voimankäyttövälineiden laajentamistarve perustuu ja kysyy, lisääkö turvautuminen voimakeinoihin tilanteiden kärjistymistä ja millaisia käytännön tilanteita henkilökunnan ja turvapaikanhakijoiden välille on odotettavissa. Apulaisoikeusasiamies korostaa lausunnossaan, että voimakeinojen käyttö edellyttää niitä koskevaa koulutusta ja esittää harkittavaksi voimakeinojen rajaamista vain koulutuksen saaneen vartijahenkilökunnan käyttöön. Oikeusministeriö lausuu, että voimankäyttövälineitä koskeva säännösehdotus täyttää pääosin tämäntyyppiselle sääntelylle perustuslakivaliokunnan käytännössä asetetut vaatimukset. Oikeusministeriö esittää kuitenkin vielä arvioitavaksi, onko voimankäyttöä ja voimankäyttövälineitä koskevan koulutuksen sisällöstä syytä säätää laissa yleisesti ja onko lakiin syytä ottaa koulutuksen sisältöä koskeva asetuksenantovaltuus. Lastensuojelun Keskusliitto vaatii lakiin kirjausta siitä, että lapsille ja perheille tarkoitetussa yksikössä voimankäyttövälineiden käyttö on kielletty ja voimankäyttö erittäin tarkoin rajattu. Eduskunnan apulaisoikeusasiamies lausuu, että kun voimakeinoja käytetään, niiden käyttö tulisi aina myös asianmukaisesti kirjata ja ohjeistaa.
Muutoksenhaku, rekisterit ja henkilöstö (26 §, 33 a §, 33 b §, 36 §)
Helsingin käräjäoikeus lausuu kannattavansa lain 26 §:ään ehdotettua muutosta, joka selkiyttää tulkintaa siitä, mitkä asiat voivat olla muutoksenhaun kohteena. Maahanmuuttovirasto pitää 33 a §:ään ja 33 b §:ään tehtyjä rekistereitä koskevia lisäyksiä tarpeellisina. Joutsenon vastaanottokeskus katsoo, että 36 §:n säännös henkilökunnan virkasuhteisuuspakosta on käytännön kannalta joissakin tapauksissa ongelmallinen ja ehdottaa pohdittavaksi, voisiko henkilökunta, joka ei käytä julkista valtaa, olla työsopimuspohjaista. Maahanmuuttovirasto ehdottaa tämän pykälän osalta mietittäväksi, pitäisikö myös ostopalveluna hankittavien vartijoiden/ järjestyksenvalvojien määrästä ja pätevyydestä säätää.