Dnro 1015/03/2005
25.4.2005
Oikeusministeriö, lainvalmisteluosasto 
PL 25 
00023 VALTIONEUVOSTO
Lausuntopyyntönne 8.4.2005
LAUSUNTO ASUNTO-OSAKEYHTIÖLAKITYÖRYHMÄN VÄLIRAPORTISTA
Viitaten 8.4.2005 päivättyyn lausuntopyyntöönne koskien asunto-osakeyhtiölakityöryhmän väliraporttia Energiamarkkinavirasto esittää kunnioittaen lausuntonaan seuraavaa:
Energiamarkkinaviraston näkökulma
Energiamarkkinavirasto valvoo, että sähkö- ja maakaasumarkkinoilla toimivat yritykset noudattavat toiminnassaan sähkö- ja maakaasumarkkinalain asettamia vaatimuksia. Valvonnan tarkoituksena on varmistaa edellytykset tehokkaasti toimiville sähkö- ja maakaasumarkkinoille mm. turvaamalla terveen ja toimivan taloudellisen kilpailun edellytykset sähkön tuotannossa ja myynnissä sekä maakaasun myynnissä. Terve ja taloudellinen kilpailu edellyttää mm. sähkömarkkinoilla sitä, että sähkönkäyttäjillä on mahdollisimman pitkälle mahdollisuus kilpailuttaa sähköenergiansa ja valita sähköntoimittajansa. Sähkömarkkinalain keskeisenä lähtökohtana ovat periaatteet, joiden tarkoitus on turvata sähkönkäyttäjälle pääsy sähköverkkoihin tasapuolisin ehdoin sekä turvata sähkönkäyttäjälle valinnanvapaus hankkia sähkönsä haluamaltaan toimittajalta. Suomen maakaasumarkkinoita ei vielä tällä hetkellä ole kokonaisuudessaan avattu kilpailulle, joten lausunnossa käsitellään arviomuistiota ainoastaan sähköenergian kilpailuttamisen näkökulmasta.
Sähkömarkkinoihin vaikuttavat väliraportin muutosehdotukset
Väliraportin luvussa 3.4. on esitetty yhtiön perusparannuksiin, uudistuksiin ja lisärakentamiseen liittyviä pykäläluonnoksia. Mainitussa luvussa on jälleen nostettu esiin sähkön vastikerahoitteinen yhteishankintamahdollisuus. Aiemmin vastaava muutosesitys on ollut esillä vuosituhannen vaihteessa. jolloin esityksestä kuitenkin tältä osin luovuttiin. 
Pykäläluonnosten yhtiövastiketta koskevan luvun 2 §:n mukaan yhtiövastikkeella voidaan kattaa menot, jotka aiheutuvat yhtiön toimialaan taikka kiinteistön tai rakennuksen käyttöön liittyvän palvelun yhteishankinnasta. Saman luvun 4 §:n mukaan vastikkeen maksuperusteesta on määrättävä yhtiöjärjestyksessä. Perusteena voi olla esimerkiksi huoneiston pinta-ala, osakkeiden lukumäärä taikka veden, sähkön, lämmön tai muun hyödykkeen todellinen tai luotettavasti arvioitavissa oleva kulutus. Yhtiökokousta koskevan luvun a §:ssä on säädetty mahdollisuudesta päättää tietyistä seikoista yhtiökokouksessa enemmistö päätöksellä. Yhteishankinnasta päättäminen on pykäläluonnoksen mukaan yhtiökokouksessa mahdollista enemmistöpäätöksellä, jos osakkeen omistajan maksuvelvollisuus ei muodostu kohtuuttoman ankaraksi, hankinta on tavanomaista ja jos toimenpide on yhtiön toimialan mukainen tai toimenpiteestä määrätään yhtiöjärjestyksessä.
Ehdotetut muutokset suhteessa sähkömarkkinalain taustalla oleviin tavoitteisiin ja sähkömarkkinalakiin
Sähkömarkkinalain (386/1995) 1 §:n mukaan lain tarkoituksena on varmistaa edellytykset tehokkaasti toimiville sähkömarkkinoille siten, että kohtuuhintaisen ja riittävän hyvälaatuisen sähkön saanti voidaan turvata. Sen saavuttamisen ensisijaisina keinoina ovat terveen ja toimivan taloudellisen kilpailun turvaaminen sähkön tuotannossa ja myynnissä sekä kohtuullisten ja tasapuolisten palveluperiaatteiden ylläpito sähköverkkojen toiminnassa. Sähkömarkkinoilla toimivien yritysten tehtäviin kuuluu huolehtia asiakkaittensa sähkönhankintaan liittyvistä palveluista sekä edistää omassa ja asiakkaittensa toiminnassa sähkön tehokasta ja säästäväistä käyttöä.
Terve ja taloudellinen kilpailu edellyttää, että kaikilla sähkönkäyttäjillä on mahdollisuus kilpailuttaa sähkönsä ja sähkömarkkinoilla valita sähköntoimittajansa. Tämä mahdollisuus on lainsäädäntöteitse taattu myös jakeluverkkoon vain kiinteistöverkon välityksin liittyneille asiakkaille sähkömarkkinalakiin lisätyllä 25 d § 4 momentilla, joka tuli voimaan 1.9.2003. Mainitun lainkohdan mukaan ’sähkönkäyttäjällä tulee olla mahdollisuus tehdä sähköverkkosopimus ja sähkönmyyntisopimus, jossa sähköntoimitus tapahtuu jakeluverkonhaltijan jakeluverkon kautta. Kiinteistönhaltijan tulee luovuttaa sähkönkäyttäjälle tätä tarkoitusta varten käyttöoikeus kiinteistön tai sitä vastaavan kiinteistöryhmän sisäiseen sähköverkkoon. Jos sähkönkäyttäjä on ostanut sähkönsä kiinteistön tai sitä vastaavan kiinteistöryhmän sisäisen sähköverkon kautta, tulee sähkönkäyttäjän korvata kiinteistönhaltijalle sähkön mittaukseen liittyvistä muutostöistä aiheutuvat kustannukset siirtyessään ostamaan sähkönsä jakeluverkonhaltijan jakeluverkon kautta.’ Hallituksen esityksen (218/2002) yksityiskohtaisissa perusteluissa säännöksen on todettu mahdollistavan sen, että kiinteistönhaltija ei voisi velvoittaa asunto-osakeyhtiön asukasta hankkimaan sähköä kiinteistönhaltijalta tai tämän osoittamalta.
Energiamarkkinavirasto katsoo, että asunto-osakeyhtiölakiin nyt ehdotetut yhteishankintaa koskevat muutokset ovat ristiriidassa edellä mainitun sähkömarkkinalain asiakkaan vallinnan vapautta korostavan lähtökohdan ja edellä mainitun 25 d § 4 momentin kanssa siltä osin kuin ne poistavat yksittäiseltä asiakkaalta mahdollisuuden valita sähkön toimittajansa itsenäisesti. 
Ehdotetut muutokset ja Suomen energiapoliittiset tavoitteet
Suomen energiapolitiikan yhtenä peruslähtökohtana on pitää syntyvät ympäristöpäästöt kansainvälisten sitoumusten rajoissa. Tästä lähtökohdasta käsin on pyritty mm. edistämään energian tehokasta käyttöä ja energian säästöä sekä toisaalta pyritty edistämään uusiutuvien energialähteiden käyttöä.
Mikäli sähkön yhteishankinnan kustannukset peritään osakkailta jonkin muuan kuin tosiasiallisen kulutuksen mukaan, heikentää tällainen käytäntö osakkaiden halukkuutta oman sähkönkäytön seuraamiseen ja on siten myös omiaan johtamaan tehottomampaan sähkönkäyttöön. Näin ollen Energiamarkkinavirasto katsoo, että sähkön yhteishankintatilanteissakin sähkön laskutuksen tulee perustua huoneistokohtaiseen todelliseen kulutukseen ainakin kaikissa niissä tapauksissa, joissa sähkömarkkinalaki ja –asetus edellyttävät huoneistokohtaisen mittaroinnin järjestämistä. Sähkömarkkinalain 24 §:n ja sähkömarkkina-asetuksen 8 a §:n perusteella kiinteistönhaltija on velvollinen järjestämään sähkön huoneistokohtaisen mittaroinnin uudisrakennusten lisäksi myös olemassa oleviin rakennuksiin silloin, kun kiinteistön sähköverkkoa muutetaan siten, että sähkö myydään muutoksen jälkeen kiinteistön sisäisen verkon kautta.
Lailla sähkön alkuperän varmentamisesta ja ilmoittamisesta on pantu täytäntöön Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2001/77/EY sähköntuotannon edistämisestä uusiutuvista energialähteistä tuotetun sähkön sisämarkkinoilla. Sähkön alkuperän varmentamisesta ja ilmoittamisesta annetun lain hallituksen esityksen (HE 95/2003) perusteluissa todetaan lain tavoitteista seuraavaa: ”Sähkön alkuperätakuujärjestelmän ja alkuperän ilmoittamista koskevien säännösten tavoitteena on lisätä sähkömarkkinoiden avoimuutta tarjoamalla sähkönkäyttäjille helposti saatavilla olevaa ja asianmukaista tietoa sähkön energialähteistä sekä niiden eräistä ympäristövaikutuksista. Tätä kautta järjestelmät helpottaisivat sähkönmyyjän valitsemista ostettavan sähkön energialähteeseen perustuen. Tavoitteena on myös lisätä sähkönkäyttäjien tietämystä sähköntuotannosta ja siitä aiheutuvista ympäristövaikutuksista sekä edistää ympäristöystävällisemmän sähkön tuottamista.”  
Sähkön loppukäyttäjille on tarjolla useilla eri tavoin tuotettua sähköä. Tavallisen ”sekasähkön” lisäksi käyttäjä voi hankkia itselleen uusiutuvista energialähteistä tuotettua sähköä tai jopa pelkästään tuulivoimalla tuotettua sähköä. Tuulivoimalla tuotettu sähkö on yleisesti ottaen hieman muilla tuotantomuodoilla tuotettua sähköä kalliimpaa. Energiamarkkinaviraston näkemyksen suhteen kuluttajien preferenssit taloudellisuuden ja ympäristöystävällisyyden suhteen voivat vaihdella ja mm. alkuperän ilmoittamista koskevalla lainsäädännöllä on pyritty vaikuttamaan siihen, että kuluttajat yhä enenevässä määrin kiinnittäisivät huomiota ympäristövaikutuksiin päättäessään sähkönhankinnasta. Asunto-osakeyhtiölle painavin peruste sähköntoimittajan valinnassa on oletettavasti taloudellisuus. Käytännössä asunto-osakeyhtiöt tuskin voivat yhteishankinnan kautta päätyä ostamaan esimerkiksi kalliimpaa tuulivoimalla tuotettua sähköä vain sen ympäristöystävällisyyden perusteella, vaikka jotkut sen osakkaista olisivatkin valmiita maksamaan siitä ”tavallista” sähköä enemmän. Näin ollen ehdotettu yhteishankinta menettely, voi käytännössä heikentää uusiutuvien sähkön tuotantomuotojen yleistymistä ja johtaa Suomen energiapolitiikan tavoitteiden vastaiseen kehitykseen.
Lopuksi
Väliraportissa ei ole käsitelty lainkaan sitä, miten asunto-osakeyhtiön määräämä yhteishankinta sovitetaan yhteen osakkaiden mahdollisesti tekemien määräaikaisten sähkösopimusten kanssa. Useat suurista koko Suomen alueella sähköä myyvistä yhtiöistä tarjoavat toistaiseksi voimassa olevien sopimusten vaihtoehtona kahden vuoden määräaikaista sopimusta. Tällaisten sopimusten voimassaolo päättyy määräajan kuluttua eivätkä ne ole irtisanottavissa kesken sopimuskauden. Energiamarkkinaviraston käsityksen mukaan määräaikaisten sopimusten päättäminen kesken sopimuskauden voi aiheuttaa osakkaalle kustannuksia, joiden johdosta yhteishankintaan siirtyminen voi hänen kohdallaan johtaa hyvin epäedulliseen tulokseen. Tällainen tilanne on ongelmallinen myös osakkaiden yhdenvertaisuuden kannalta.
Edellä esitellyt asunto-osakeyhtiön määräämän yhteishankinnan aiheuttamat ongelmat voidaan välttää osakkaiden vapaaehtoisuuteen perustuvassa sähkön yhteishankinnassa eli ostoyhteenliittymässä. Tällöin yhteishankintaan halukkaat sähkönkäyttäjät valtuuttavat esimerkiksi asunto-osakeyhtiön irtisanomaan vanhat sähkösopimuksensa puolestaan ja solmimaan uuden sopimuksen, jolloin kukin sähkönkäyttäjä säilyy omana mittauskohteenaan ja sähkösopimus edelleen sähköyhtiön ja yksittäisen sähkönkäyttäjän välisenä.  Työryhmän väliraportista ei käy ilmi, mitä sellaisia etuja asunto-osakeyhtiön määräämällä yhteishankinnalla voitaisiin saavuttaa, joita ei voitaisi saavuttaa edellä mainitun kaltaisen vapaaehtoisuuteen perustuvan ostoyhteenliittymän kautta. Ottaen huomioon kuluttajien valinnan vapautta puoltavat edellä todetut seikat, olisi ehdotetun sääntelyn kautta saavutettavien etujen oltava huomattavat. 
Yhteenvetona Energiamarkkinavirasto toteaa suhtautuvansa kielteisesti väliraportissa esitettyyn yhteishankintaa koskevaan sääntelyyn siltä osin kuin se koskisi myös sähkön hankintaa. Energiamarkkinavirasto mielestä asunto-osakeyhtiölain muutosten jatkovalmistelussa sähkö tulee selkeästi pitää erillään niistä asumiseen liittyvistä palveluista, joiden vastikerahoitteinen yhteishankinta on mahdollista.

Johtaja		Asta Sihvonen-Punkka	
Lakimies	Antti Kivipuro