Oikeusministeriö
Lainvalmisteluosasto
PL 25
00023 Valtioneuvosto

ASUNTO-OSAKEYHTIÖLAKITYÖRYHMÄN MIETINTÖ

Oikeusministeriö on pyytänyt Keskuskauppakamarin lausuntoa asunto-osakeyhtiö-lakityöryhmän mietinnöstä. Keskuskauppakamari lausuu asiasta seuraavan.

Keskuskauppakamari pitää ehdotusta pääosin hyvin valmisteltuna ja kannatettavana. Erityisen onnistunut ratkaisu on luopua nykylain viittaustekniikasta ja kirjoittaa asunto-osakeyhtiölakiin kaikki tarpeelliset säännökset, vaikka laki piteneekin melkoisesti nykyiseen verrattuna. Joiltakin osin ehdotuksia on kuitenkin syytä vielä tarkistaa jatkovalmistelussa.

Esityksen vaikutukset

Lausuntopyynnössä pyydettiin erikseen palautetta mietintöön sisältyvästä vaikutusarviosta. Keskuskauppakamari ei yhdy vaikutusarviossa esitettyihin näkemyksiin. Tämä perustuu siihen, ettei Keskuskauppakamari kannata mietinnössä esitettyjä johdon ja osakkeenomistajan vastuun kiristämistä koskevia säännöksiä. Lisäksi Keskuskauppakamari pitää vielä tarpeellisena jatkovalmistelussa tarkistaa niitä säännöksiä, jotka koskevat yhtiön päätöksentekoa uudistuksista.

Muutostyöt

Muutostöitä koskevasta ehdotetusta 5 luvusta tai sen perusteluista ei ilmene, mitä luku merkitsee rakennusvaiheessa olevan yhtiön osalta. Jatkovalmistelussa 5 lukua tulee tarkastella rakennusvaiheen kannalta. Esimerkiksi luvussa olevat ilmoitusvelvollisuutta koskevat säännökset eivät tunnu soveltuvan rakennusvaiheeseen.

Muutostöitä koskevan luvun valmistelussa ei ole myöskään otettu huomioon keskinäisiä kiinteistöosakeyhtiöitä. On mahdollista, että samassa yhtiössä osakkeet oikeuttavat toisaalta asuntojen ja toisaalta merkittävien liiketilojen hallintaan. Yhdenvertaisuusperiaatteen soveltaminen tällaisissa yhtiöissä tehtävissä muutostöissä voi osoittautua ongelmalliseksi. Jatkovalmistelussa olisi syytä vielä pohtia säännöksiä keskinäisten kiinteistöosakeyhtiöiden kannalta.

Selvitys kunnostustarpeesta

Työryhmä ehdottaa, että hallituksen olisi esitettävä varsinaisessa yhtiökokouksessa selvitys sellaisesta yhtiön rakennusten ja kiinteistöjen kunnostustarpeesta seuraavan viiden vuoden aikana, joka vaikuttaa olennaisesti osakkeenomistajan hallinnassa olevien tilojen käyttämiseen tai yhtiövastikkeeseen (6:3).

Keskuskauppakamari kannattaa sitä, että säännökset edellyttävät asunto-osakeyhtiöiltä suunnitelmallista toimintaa kunnostustarpeiden selvittämisessä. Mietinnön mukaan säännöksen perusteluissa kuitenkin mainittaisiin, että selvitys voi perustua esimerkiksi yhtiön hankkimaan asiantuntijalausuntoon tai kuntotarkastusraporttiin. Perusteluja on syytä tarkistaa siten, ettei siitä saataisi käsitystä, että yhtiön olisi vuosittain hankittava koko kiinteistön kunnon kattava asiantuntijalausunto tai kuntotarkastus. Tämä johtaisi melkoisiin lisäkuluihin nykyiseen verrattuna. Riittävää on oltava, että kiinteistön kunnon seuraaminen on järjestelmällistä ja suunnitelmallista. Asiantuntijalausuntoja ja kuntotutkimuksia on voitava hankkia tarvittaessa, ei kaikilta osin vuosittain.

On myös huomattava, että kunnostustyön ajankohtaa ei voida läheskään aina arvioida tarkkaan etukäteen. Esimerkiksi taloyhtiössä saatetaan tietää, että putkiremontti joudutaan todennäköisesti tekemään seuraavan kymmenen vuoden aikana. Putkiston kuntoa ei ole tarpeen eikä järkevää selvityttää alan asiantuntijaliikkeellä vuosittain. Sen sijaan on olennaista, että tilannetta seurataan ja putkien mahdollisista oireiluista tehdään johtopäätöksiä.

Toisaalta kysymyksessä voi olla vastavalmistunut kohde. On epäselvää, minkälaisia vuotuisia selvityksiä säännöksen perustelujen sanamuoto edellyttäisi johdon hankkivan uudesta kohteesta.

Kunnossapitotarpeen selvitystä koskevat perustelut on syytä valmistella uudelleen ja korostaa suunnitelmallisuutta. Erilaisia asiantuntijalausuntoja ja kuntotarkastuksia on voitava hankkia vain tarvittaessa. Koko kiinteistön täydellinen vuotuinen kuntotarkastus on paitsi tarpeeton mutta myös suuria kustannuksia aiheuttava.

Kiinteistön osan luovuttaminen

Mietinnön mukaan kiinteistön rakentamaton osa tai vähäinen rakennus voitaisiin luovuttaa enemmistöpäätöksellä (6:29.2). Lakiehdotuksen perusteluissa ei ole käsitelty ehdotettua säännöstä, sillä 6 luvun 29 §:n perustelut puuttuvat mietinnöstä kokonaan.

Asunto-osakeyhtiön asumisviihtyvyyteen voi vaikuttaa olennaisesti, minkälainen maa-alue osakkeenomistajien yhteisessä käytössä on. Piha-, puisto- ja muiden virkistysalueiden pieneneminen ei ole niin merkityksetön seikka, että päätös tulisi voida tehdä enemmistöpäätöksellä. Kiinteistön osan luovuttamiseen on vaadittava määräenemmistöpäätös. 

Päätöksenteko uudistuksista

Joissakin asunto-osakeyhtiöissä on vaikea saada uudistuksia koskevia päätöksiä aikaiseksi. Tarpeellisten uudistusten edistäminen ja asuntokannan asumismukavuuden ja arvon varmistaminen ovat positiivisia tavoitteita, joihin pyritään ehdotetuilla säännöksillä (6:32-33).

Mietinnössä ei rajata selkeästi kunnossapidon ja uudistuksen rajaa. Ainakin perustelutekstiä on syytä selkiyttää niin, ettei ole epäselvyyttä, onko jokin toimi kunnossapitoa vai uudistusta.

Uudistuksia koskevan luvun valmistelussa ei ole otettu riittävästi huomioon keskinäisiä kiinteistöosakeyhtiöitä. On mahdollista, että samassa yhtiössä osakkeet oikeuttavat toisaalta asuntojen ja toisaalta merkittävien liiketilojen hallintaan. Yhdenvertaisuusperiaatteen soveltaminen tällaisissa yhtiöissä tehtävissä uudistuksissa voi osoittautua ongelmalliseksi. Uudistukset voivat tällaisissa kiinteistöissä olla käytännössä mitä moninaisimpia. Jatkovalmistelussa olisi syytä vielä pohtia säännöksiä keskinäisten kiinteistöosakeyhtiöiden kannalta.

Uudistussäännösten perusteluissa käsitellään uudistustöiden hyvittämistä niille osakkeenomistajille, jotka ovat jo toteuttaneet vastaavat uudistukset omalla kustannuksellaan siten, että yhtiöltä säästyy kuluja (s. 118-119). Hyvittämistä ei kuitenkaan ehdoteta otettavaksi pykälätekstiin, mitä on pidettävä puutteena. Uudistustöitä koskevien päätösten riitaisuutta voitaisiin ehkäistä, jos olisi selvää, että mietinnön perusteluissa kuvatut asianmukaiset hyvitykset toteutettaisiin.

Ehdotetut uudistuksia koskevat säännökset näyttäisivät johtavan siihen, että esimerkiksi parvekkeettomaan taloon voitaisiin yksinkertaisella ääntenenemmistöllä päättää rakentaa parvekkeet. Kuitenkaan pohjakerroksen asuntoihin ei luonnollisestikaan parvekkeita rakennettaisi, jolloin kyseisille osakkeenomistajille ei olisi uudistuksesta mitään hyötyä, mutta sen sijaan he joutuisivat maksamaan muita osakkeenomistajia hyödyttävästä uudistuksesta ja kärsimään rakennusprojektin aiheuttamat asumishaitat. Näiden osakkeenomistajien maksuvelvollisuuden alentaminen edellyttäisi kahden kolmasosan määräenemmistöä. Vapauttamispäätös ei olisi parvekkeen saavien osakkeenomistajien edun mukainen, koska se lisäisi heidän maksuosuuttaan. Siten ei ole varmaa, että kahden kolmasosan enemmistöä saataisiin vastikkeen alentamispäätöksen taakse.

Tilanteen kohtuullisuutta ja oikeudenmukaisuutta on arvioitava toisin, jos rakennuksessa on jo alun perin parvekkeet, jotka joudutaan niiden huonon kunnon vuoksi kokonaan uusimaan. Tällöin osakkeenomistajat ovat jo osakkeita hankkiessaan tienneet, että kiinteistöllä on parvekkeita, joiden rakenteiden kunnossapidosta yhtiö vastaa ja voi siten periä kunnossapidon aiheuttamat kustannukset osakkeenomistajilta. Ilmeisesti tällainen päätös on lakiehdotuksen tarkoittama kunnossapitoa koskeva päätös.

Vaikuttaa siltä, että ehdotettu menettely niiden osakkeenomistajien maksuvelvollisuuden muuttamiseksi, jotka eivät mitenkään hyödy uudistuksesta, on lopputulokseltaan epävarma. Esimerkiksi hissi on nykyään tavanmukaisen tason vaatimusten mukainen, mutta pohjakerroksen asukkaille siitä ei ole hyötyä, päinvastoin rakennustöistä aiheutuu heille melkoista asumishaittaa. Myös hissin aiheuttamat äänet voivat häiritä. Ehdotetun 33 §:n mukaisen maksun alennuksen saaminen on hyvin epävarmaa, vaatiihan se määräenemmistöpäätöksen. Toisaalta vaikka alentamisesta päätettäisiin, se voisi olla määrältään vain nimellinen. Uudistuksesta objektiivisesti hyötymättömien osakkeenomistajien asema jää lakiehdotuksen myötä varsin epävarmaksi.

Lisäksi vaikuttaisi siltä, että ehdotetut 6 luvun 32 ja 34 pykälät ovat jossakin määrin ristiriitaiset. Kaikkien osakkeenomistajien rahoittamia uudistuksia koskevassa 32 §:ssä ajankohdan tavanomaisen tason vaatimus on otettu vain 2 momentin 1) ja 2) kohtiin, kun 34 § koskee tavanomaisen tason ylittäviä uudistuksia. Ehdotetun 32 §:n perustelujen mukaan 2 momentin 3) ja 4) kohdissa ei ole tarpeen edellyttää tavanmukaisuuden vaatimusta, sillä kohdissa tarkoitettuun yhtiöjärjestysmääräykseen tarvittaisiin niiden osakkeenomistajien suostumus, joiden osakkeisiin liittyisi toimenpidettä koskeva yhtiövastikkeenmaksuvelvollisuus. Perustelujen sivulla 123 viitataan tältä osin 6 luvun 35 ja 36 pykäliin, joissa ei kuitenkaan säädetä kuvatusta osakkeenomistajilta vaadittavasta suostumuksesta. Tilanne on syytä korjata siten, että 2 momenttiin otetaan tavanmukaisuuden vaatimus, joka koskee momentin kaikkia neljää kohtaa.

Lain jatkovalmistelussa on syytä vielä pohtia, miten säännökset saataisiin kaikkien osakkeenomistajien osalta mahdollisimman kohtuullisiksi ja oikeudenmukaisiksi. Tämä edistäisi päätösten aikaansaamista ja myös osakkeenomistajien välistä yhteisymmärrystä.

Tavanomaisen tason ylittävät uudistukset

Tavanomaisen tason ylittävistä uudistuksista ehdotetun säännöksen perustelut vaikuttavat vielä keskeneräisiltä (6:34). Pykälän 1 ja 2 momentin perustelujen mukaan yhtiökokous voi enemmistö- tai määräenemmistöpäätöksellä päättää ajankohdan tavanomaisen tason ylittävästä uudistuksesta (s. 125), kun 3 momentin perusteluissa todetaan, että tavanomaisen tason ylittävät uudistuksesta voidaan päättää tavallisella enemmistöpäätöksellä. Itse pykälätekstissä ei oteta lainkaan kantaa päätöksen edellyttämään enemmistöön. Lisäksi 3 momentin perustelujen ensimmäisestä virkkeestä ilmeisesti puuttuu jokin sana.

Ehdotetun pykälän tarkoittamat päätökset voivat aiheuttaa ristiriitoja yhtiössä, joten on tärkeää, että säännös ja sen perustelut on kirjoitettu selkeästi.

Päätöksen moittiminen

Päätöksen moittimista koskevassa pykäläehdotuksessa (6:37) on virheellinen viittaus. Yhtiökokouksen moittimista koskevat säännökset sisältyvät ehdotuksen 12 lukuun 23 luvun sijasta.

Yhtiökokouksen päätöksen mitättömyys

Työryhmä ehdottaa, että osakkeenomistajien yhdenvertaisuutta selvästi loukkaava yhtiökokouksen päätös olisi mitätön (12:2). Vastaavasti hallituksen yhtiökokouksen valtuutuksen nojalla tekemä päätös voisi olla mitätön (12:3). Mitättömyys on seuraamuksena varsin ongelmallinen, koska siihen ei liity vetoamisaikaa. Tosin ajan kulumisen perusteella mitättömyys voi korjautua.

Asunto-osakeyhtiöille on tärkeää, ettei niiden tekemiä päätöksiä ja toimia voida vuosien kuluttua riitauttaa. Joissakin asunto-osakeyhtiöissä osakkeenomistajat ovat riitaantuneet. Ehdotettu mitättömyyttä koskeva sääntely on omiaan lisäämään ja pitkittämään riitelyä yhtiössä. Nykyisin voimassaoleva mitättömyyttä koskeva rajanveto vaikuttaa varsin onnistuneelta. 

Jatkovalmistelussa asunto-osakeyhtiölain mitättömyyspykälistä on syytä poistaa säännökset, joiden perusteella selvästi yhdenvertaisuusperiaatteen vastaiset päätökset olisivat mitättömiä. Riittävää on, että kyseiset päätökset olisivat jatkossakin pätemättömiä.

Ehdotetun mitättömyyden laajentamisen ongelmallisuutta lisää se, että maksuvelvollisuuden muuttamista uudistuksen osalta koskevassa pykälässä edellytetään kahden kolmasosan enemmistöpäätöstä, jos muunlainen päätös olisi selvästi vastoin yhdenvertaisuusperiaatetta (6:33). Jos yhtiökokouksessa ei saavuteta kahden kolmasosan enemmistöä, yhtiökokous joutuisi tekemään selvästi yhdenvertaisuusperiaatetta loukkaavan päätöksen, joka toisaalta olisi mitätön. Säännösten suhdetta on syytä pohtia jatkovalmistelussa.

Vastuusäännösten kiristäminen

Työryhmä ehdottaa asunto-osakeyhtiölain vahingonkorvaussäännösten merkittävää kiristämistä nykyiseen verrattuna. Mietinnössä kuitenkin todetaan, ettei ehdotuksilla yleisesti ottaen tavoitella korvausvastuun tiukentamista nykyisestä (s. 172). Käytännössä ehdotusten toteuttaminen johtaisi asunto-osakeyhtiön johdon, osakkeenomistajan ja yhtiökokouksen puheenjohtajan vahingonkorvausvastuun kiristymiseen. Asiaan vaikuttaa myös se, että työryhmä ehdottaa lakiin nimenomaisesti kirjattavaksi kunnossapitovastuuta koskevat säännökset. Jos asunto-osakeyhtiölaki annetaan ehdotetun kaltaisena, oikeuskäytännössä tullaan antamaan selvästi nykyistä ankarampia ratkaisuja.

Keskuskauppakamari vastustaa asunto-osakeyhtiön toimielinten jäsenten ja osakkeenomistajien vastuusäännösten kiristämistä nykyisestä. Asunto-osakeyhtiö ei ole liikeyritys eikä siihen pidä soveltaa kaikkia samoja säännöksiä kuin tavallisiin osakeyhtiöihin. 

Vaikka asunto-osakeyhtiön isännöinti on usein annettu isännöintipalveluja tarjoavan yrityksen hoidettavaksi, käytännön syistä asunto-osakeyhtiön hallituksen jäsenet ovat yleensä yhtiön osakkeenomistajia, jotka saavat vain nimellisen korvauksen työstään. Ajatus siitä, että asunto-osakeyhtiöiden hallitukseen valittaisiin vain asunto-osakeyhtiöiden toimintaan perehtyneitä hallitusammattilaisia, ei ole taloudellisista syistä toteuttamiskelpoinen suurimmassa osassa asunto-osakeyhtiöitä. 

Asunto-osakeyhtiöissä teetetään suuria urakoita rakennusten kunnossapitämiseksi. Erityisen vaativia urakoita ovat putki- ja julkisivuremontit. Urakat saattavat olla niin mittavia, että monen osakkeenomistajan maksukyky on äärirajoilla. Tämä vaikuttaa osaltaan siihen, että joissakin taloyhtiöissä on suurten korjaustöiden yhteydessä ristiriitoja.

Työryhmän ehdottamat vastuusäännösten kiristykset ovat omiaan vaikeuttamaan asunto-osakeyhtiöiden hallitusten jäsenten asemaa siinä määrin, että on kyseenalaista, suostuvatko osaavimmat osakkeenomistajat jatkossa toimimaan hallituksen jäseninä. Tällaista kehitystä ei voida pitää kenenkään etuna.

Erityisen ongelmallista vastuusäännösten kiristäminen on sellaisten keskinäisten kiinteistöosakeyhtiöiden osalta, joissa pääosa kiinteistöstä saattaa olla hyvinkin merkittävän elinkeinotoiminnan käytössä. On selvää, että myös asuinhuoneistojen osakkeenomistajien nimeämiä ehdokkaita on asioiden tasapuolisen hoitamisen vuoksi syytä valita hallitukseen. Näiden hallitusten jäsenten osalta ehdotetut vastuusäännökset voivat osoittautua erityisen kohtuuttomiksi. Mietinnössä ei ole pohdittu tällaisten hallitusten jäsenten asemaa tehtäessä päätöksiä suurisuuntaisista liiketaloudellisista toimenpiteistä.

Mietinnössä todetaan, ettei työryhmä ehdota lievän tuottamuksen rajaamista vastuuperusteiden ulkopuolelle, koska vastuun lieventäminen voisi vähentää johdon sitoutumista pitkäjänteiseen kiinteistönhoitoon (siteerauksesta poistettu mietinnössä oleva kirjoitusvirhe). Asunto-osakeyhtiön hallituksen jäsenet ovat lähes poikkeuksetta osakkeenomistajia. Mietintö herättää kysymyksen, miksi työryhmä on päätellyt, etteivät osakkeenomistajat olisi sitoutuneita pitkäjänteiseen kiinteistönhoitoon, joka turvaa heidän omistuksensa arvon säilymisen.

Vastuusäännösten perustelut ovat ylipäätään luvattoman suppeat. Asunto-osakeyhtiöissä tehdään huomattava määrä muitakin päätöksiä kuin kunnossapitoon liittyviä. Esimerkiksi uudistuksia koskevat päätökset ovat yleensä monitahoisia ja toisinaan voimakkaita ristiriitoja herättäviä.

Käänteinen todistustaakka johdon vahingonkorvausvelvollisuudelle
Mietinnössä ehdotetaan käännettyä todistustaakkaa johdon vastuulle (13:1.3). Tuottamusolettama koskisi asunto-osakeyhtiölakia tai yhtiöjärjestystä rikkomalla taikka lähipiirin hyväksi tehdyllä toimella aiheutettua vahinkoa.
Keskuskauppakamari ei yhdy mietinnössä esitettyyn näkemykseen, jonka mukaan olettamasäännön soveltaminen ei käytännössä tiukenna johdon vastuuta.
Käänteinen todistustaakka on poikkeus vahingonkorvaussääntelylle. Niissä harvoissa vahingonkorvaussäännöksissä, joissa on päädytty tuottamusolettamaan, ratkaisulle on ollut erityinen peruste. Myös asunto-osakeyhtiön johdon vastuun tuottamusolettaman säätäminen edellyttäisi erityisiä perusteita. Mietinnössä ei tuottamusolettaman tarpeellisuutta ole käytännössä perusteltu lainkaan. Näin merkittävään poikkeamaan yleisestä vahingonkorvaussääntelystä ei riitä perusteluksi yksilöimätön viittaus oikeuskirjallisuuteen. 
Ehdotettu vahingonkorvausvastuun kiristyminen aiheuttaa myös kustannuksia, koska seurauksena on vääjäämättä johdon vastuuvakuutusten vakuutusmaksujen nousu. Ehdotetut muutokset voivat jopa vaikuttaa vakuutusten saatavuuteen, mikä olisi johdon kannalta erittäin epätoivottava lopputulos.
Keskuskauppakamari vastustaa ehdotettua säännöstä johdon vastuun käänteisestä todistustaakasta. On selvää, että ehdotettu sääntely lisäisi riitelyä asunto-osakeyhtiöissä. Vain lähipiirin hyväksi tehdyn toimen osalta saattaisi olla perusteltua päätyä tuottamusolettamaan.

Käänteinen todistustaakka osakkeenomistajan vahingonkorvausvelvollisuudelle

Ehdotuksen mukaan käänteinen todistustaakka koskisi myös osakkeenomistajaa, jos vahinko on aiheutettu rikkomalla osakkeenomistajan kunnossapitovastuuta tai muutostyötä koskevia säännöksiä tai yhtiöjärjestyksen määräyksiä (13:2.2). Kun osakkeenomistajan vastuusäännös vielä ulotetaan kattamaan lievä huolimattomuus, säännökset voivat lisätä oikeusriitoja merkittävästi.

Keskuskauppakamari vastustaa osakkeenomistajan vahingonkorvausvelvollisuuden kiristämistä nykyisestä.

Yhtiökokouksen puheenjohtajan vastuu
Mietinnössä ehdotetaan yhtiökokouksen puheenjohtajan vastuuta koskevaa säännöstä (13:3). Keskuskauppakamari vastustaa ehdotettua säännöstä. 
Ehdotuksen toteuttaminen vaikeuttaa puheenjohtajan saamista yhtiökokoukselle. Tarvetta oikeustilan muutokseen ei tältä osin ole. Jos puheenjohtajan virheellinen menettely vaikuttaa yhtiökokouksen päätöksen lopputulokseen, osakkeenomistaja voi nostaa moitekanteen.

Osakkeenomistajan vahingonkorvausvelvollisuus
Mietinnössä ehdotetaan nykyistä osakkeenomistajan vastuuta koskevaa sääntelyä kiristettäväksi (13:2). Nykyisen lain mukaan vahingonkorvausvastuu edellyttää tahallisuutta tai törkeää tuottamusta. Ehdotuksesta on jätetty vaatimus tuottamuksen törkeydestä pois, joten tavallinen ja lieväkin tuottamus johtaa osakkeenomistajan vahingonkorvausvastuuseen. Keskuskauppakamari ei yhdy mietinnössä esitettyyn näkemykseen, jonka mukaan mietintö ei käytännössä merkitse osakkeenomistajien vastuun ankaroitumista nykyisestä. 
Keskuskauppakamari ei pidä osakkeenomistajan vahingonkorvausvastuun ehdotetun kaltaista merkittävää kiristämistä tarpeellisena eikä perusteltuna.

Kanneoikeuden vanheneminen

Työryhmä ehdottaa kanneajan takarajaksi viittä vuotta sen tilikauden päättymisestä, jonka aikana kanteen perusteena oleva päätös tehtiin (13:9). Viiden vuoden määräaikaa kanneoikeuden vanhenemiselle voidaan pitää varsin pitkänä ottaen erityisesti huomioon ehdotuksen sisältämät vastuusäännösten kiristämiset. Jatkovalmistelussa tulisi pohtia, voitaisiinko vanhentumisajaksi valita kolme vuotta.

Rakennusrahastot säilytettävä

Työryhmä esittää rakennusrahastoista luopumista. Mietintö lähtee siitä, että osakkeen merkintähinta kirjattaisiin jatkossa kokonaan osakepääomaan.

Keskuskauppakamarin käsityksen mukaan työryhmä ei ole riittävästi selvittänyt asiaa perustajaurakoinnin kannalta. Ehdotusten toteuttaminen merkitsisi rakennushankkeille lisärahoituksen tarvetta ja lisääntyvää hallinnointityötä, mikä puolestaan heijastuisi uusien asuntojen hintoihin.

Nykykäytäntö on, että rakennusrahasto perustetaan ja sitä korotetaan yhtiökokouksen päätöksillä yleensä yhtiön omistukseen tulevan omaisuuden eli maapohjan ja rakennusten hankinta- tai rakentamisaikana. Rakennusrahaston määrää ei suoriteta rahana, vaan vastasuoritteena ovat perustajaurakoitsijan investoinnit yhtiöön. Omarahoitusosuuden muutokset voidaan hoitaa rakennusrahaston korotuksilla, jolloin rahastoa korotetaan investointeja vastaavasti hankkeen edistyessä.

Keskuskauppakamari pitää tärkeänä, että perustajaurakoinnin rahoitus voidaan jatkossakin hoitaa joustavasti rakennusrahastoa käyttäen nykyiseen tapaan.

Toisaalta esitykseen sisältyy ajatus, että osakkeiden merkintähintaa voitaisiin kirjata jakokelpoiseen vapaaseen pääoman rahastoon. Asunto-osakeyhtiön varojen jako osakkeenomistajille ei kuulu asunto-osakeyhtiön normaaliin toimintaan.

KESKUSKAUPPAKAMARI

Kari Jalas
toimitusjohtaja