Helsingin käräjäoikeus
KäT Pekka Ojala					Muistio 29.1.2004

ASERIKOSTYÖRYHMÄN EHDOTUS (OM:n lausuntoja ja selvityksiä 2003:38)

Aserikosten siirtämisestä rikoslakiin

Aserikostyöryhmän toimeksiantonsa mukainen ehdotus siitä, että rikoslakiin, sen 41 lukuun, kootaan ampuma-ase- ja järjestyslain aseita koskevat vankeusuhkaiset rangaistussäännökset, on paitsi tarpeellinen myös tarkoituksenmukainen. Ehdotus on rikoslain kokonaisuudistuksessa noudatetun keskittämisperiaatteen mukainen. Työryhmän näkemykseen siitä, että rangaistussäännösten kokoaminen ja siirtäminen rikoslakiin korostaa siirrettävien rikosten moitittavuutta ja että tällä seikalla voi olla vähäinen rikoksia estävä vaikutus, voi yhtyä. Keskittämisperiaatteen toteuttaminen johtaa kuten joissakin aikaisemmissa uudistuksissa myös aserikosuudistuksessa siihen, että rangaistussäännöksissä joudutaan väistämättä viittaamaan aineelliseen lainsäädäntöön. Tämä ei kuitenkaan tässä tapauksessa näyttäisi aiheuttavan ongelmia lainsäädännön selkeyden kannalta. 

Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksen hyväksymän ja Suomen allekirjoittaman ns. ampuma-asepöytäkirjan aserikoksia koskeviin rangaistussäännöksiin mahdollisesti edellyttämät muutokset on työryhmän ehdotuksen mukaisesti tarkoituksenmukaisinta tehdä ampuma-asepöytäkirjan kansallisen täytäntöönpanon yhteydessä.

Lakiehdotuksista

Rikoslaki

2a luku 9 § Rikesakkorikkomukset

Työryhmän ehdottaman 5 momentin mukaan Rikesakko voidaan säätää seuraamukseksi myös vähäisestä 41 luvun 6 §:ssä säädetystä toisen vahingoittamiseen soveltuvan esineen hallussapidosta. Kun tuossa ehdotetussa rikoslain 41 luvun 6 §:ssä säädetään toisen vahingoittamiseen soveltuvan esineen tai aineen hallussapidosta, ehdotuksesta näyttää jääneen pois sanat “tai aineen”. Se, että kyseessä on ilmeinen kirjoitusvirhe, tulee esille myös kyseisen 5 momentin perusteluista ja ehdotetusta rikoslain 41 luvun 7 §:stä. Ehdotettuun 5 momenttiin tulisi näin ollen lisätä nuo puuttuvat sanat. Muutoin ehdotukseen ei ole huomautettavaa.

34a luku 1 § Terroristisessa tarkoituksessa tehdyt rikokset

Ehdotukseen ei ole huomautettavaa.

41 luku Aserikoksista

1 § Ampuma-aserikos, 2 § Törkeä ampuma-aserikos ja 3 § Lievä ampuma-aserikos

Pykäliin ehdotetaan siirrettäväksi nykyisin voimassa olevat ampuma-aselain 101 §, 102 § ja 103 §:n 1 momentti sellaisinaan. Säännöksiin ei siis ehdoteta asiallisia muutoksia ja rangaistusasteikot säilyisivät nykyisellään. 
Työryhmän ehdotukseen rangaistussäännösten sekä -asteikkojen säilyttämisestä nykyisellään ei ole huomautettavaa. Ampuma-aserikoksia koskevat säännökset on ehdotuksesta ilmenevin tavoin pääosin uudistettu 1.3.1998 voimaan tulleella ampuma-aselailla eikä rangaistussäännösten soveltamisessa liene ollut merkittäviä ongelmia.

Ehdotus nykyisin voimassa olevan ampuma-aselain 103 §:n jakamisesta rikoslaissa säädettyyn lievään ampuma-aserikokseen ja ampuma-aselaissa säädettyyn ampuma-aserikkomukseen on perusteltu. Voi- massa olevan ampuma-aselain 103 §:n 2 momentissa säädettyjen rikkomusten rangaistavuus on rikkomusten laatu huomioon ottaen tarkoituksenmukaisinta jättää ampuma-aselakiin.

Ehdotetusta ampuma-aserikoksesta puuttuu ampuma-aselain 101 §:ssä oleva maininta syyksiluettavuudesta (“Joka tämän lain vastaisesti tahallaan...”). Kun 1.1.2004 voimaan tulleen rikoslain 3 luvun 5 §:n 2 momentin mukaan “jollei toisin säädetä, tässä laissa tarkoitettu teko on vain tahallisena rangaistava”, maininta syyksiluettavuudesta ei olekaan tarpeen.

4 § Vaarallisia esineitä koskevien säännösten rikkominen ja 5 § Vaarallisen esineen hallussapito

Pykäliin ehdotetaan siirrettäväksi nykyisin voimassa oleva järjestyslain 17 § siten, että sen 1 ja 2 momenteista muodostettaisiin 4 §:n rikos ja 3 momentista 5 §:n rikos. Säännöksiin ei ehdoteta asiallisia muutoksia ja rangaistusasteikot säilyisivät nykyisellään. 

Ehdotukseen rangaistussäännösten ja -asteikkojen asiallisesta säilyttämisestä nykyisellään ei ole huomautettavaa.

Ehdotus voimassa olevan järjestyslain 17 §:n jakamisesta kahdeksi eri rikokseksi on perusteltua työryhmän esittämien seikkojen vuoksi.

Ehdotetun 5 §:n mukaan Joka järjestyslain 9 §:n vastaisesti pitää hallussaan vaarallista esinettä, on tuomittava vaarallisen esineen hallussapidosta sakkoon tai vankeuteen enintään yhdeksi vuodeksi. Järjestyslain 9 §:n mukaan vaarallisen esineen hallussapito on kielletty yleisellä paikalla ja yleisellä paikalla olevassa kulkuneuvossa. Lainsäädännön selkeyden kannalta voisi olla parempi, jos ehdotetun 5 §:n säännöstä täsmennettäisiin rangaistavalla tekopaikalla. (Työryhmä esittääkin ehdottamansa 41 luvun 6 §:n kohdalla muun muassa tällaista täsmennystä voimassa olevaan rangaistussäännökseen, mutta ei jostain syystä 5 §:n kohdalla). Lainkohta tulisi täsmennettynä kuulumaan seuraavasti. Joka järjestyslain 9 §:n vastaisesti pitää yleisellä paikalla tai yleisellä paikalla olevassa kulkuneuvossa hallussaan vaarallista esinettä, on tuomittava vaarallisen esineen hallussapidosta sakkoon tai vankeuteen enintään yhdeksi vuodeksi.

Ehdotetuista pykälistä puuttuu järjestyslain 17 §:n 1 momentin ja 3 momentin maininnat syyksiluettavuudesta (“Joka tahallaan...”). Ampuma-aserikoksen kohdalla kerrotuilla perusteilla maininta syyksiluettavuudesta ei olekaan tarpeen.

6 § Toisen vahingoittamiseen soveltuvan esineen tai aineen hallussapito

Pykälään ehdotetaan siirrettäväksi nykyisin voimassa oleva järjestyslain 18 § siten jaettuna, että järjestyslain 10 §:n säännösten rikkomisesta säädettäisiin 1 momentissa ja järjestyslain 11 §:n säännösten rikkomisesta 2 momentissa. Säännökseen ei ehdoteta asiallisia muutoksia ja rangaistusasteikko säilyisi nykyisellään. Työryhmä ehdottaa säännökseen kuitenkin eräitä teknisiä ja selventäviä muutoksia.

Ehdotus voimassa olevan järjestyslain 18 §:n jakamisesta kahdeksi eri momentiksi on perusteltua työryhmän esittämillä perusteilla.

Työryhmän ehdottamat täsmennykset rangaistussäännöksen sisältöön ovat lainsäädännön selkeyden kannalta perusteltuja. Etenkin esitetty täsmennys siitä, että ehdotettuun 6 §:n 1 momenttiin lisätään maininta ampuma-asetta tai räjähtävää esinettä erehdyttävästi muistuttavan esineen hallussapidon rangaistavuudesta on erityisen paikallaan. Nimittäin nyt voimassa olevan järjestyslain 18 §:n sanamuodon “Joka tahallaan 10 §:n vastaisesti pitää hallussaan toisen vahingoittamiseen soveltuvaa esinettä tai ainetta...on tuomittava toisen vahingoittamiseen soveltuvia esineitä tai aineita koskevien säännösten rikkomisesta sakkoon tai vankeuteen enintään kuudeksi kuukaudeksi” soveltuvuus esineisiin, jotka eivät todellisuudessa sovellu toisen vahingoittamiseen (esimerkiksi paperista tehty aidon näköinen pommi), ei ole täysin selvää. 

Ehdotettu rikosnimike kuvaa työryhmänkin katsomin tavoin nykyistä rikosnimikettä (“Toisen vahingoittamiseen soveltuvia esineitä tai aineita koskevien säännösten rikkominen”) paremmin, mistä rangaistussäännöksessä on ennen kaikkea kysymys. Nimike (“...hallussapito”) ei kuitenkaan oikein sovi järjestyslain 11 §:n rikkomiseen, jossa on kysymys eräiden toisen vahingoittamiseen soveltuvien esineiden pysyvästä luovuttamisesta alle 18-vuotiaalle. Nykyinen rikosnimike vastaisi tähän nähden paremmin sekä järjestyslain 10 §:n että 11 §:n rikkomista. Asia on kuitenkin vähämerkityksellinen.

Ehdotetusta pykälästä puuttuu järjestyslain 18 §:n maininta syyksiluettavuudesta (“Joka tahallaan...”). Ampuma-aserikoksen kohdalla kerrotuilla perusteilla maininta syyksiluettavuudesta ei ole tarpeen.

7 § Rikesakko

Ehdotukseen ei ole huomautettavaa.

Ampuma-aselaki

101 § (kumotaan) ja 102 § Ampuma-aserikokset

Ehdotukseen ei ole huomautettavaa. 

103 § Ampuma-aserikkomus

Ehdotettu pykälä vastaa asiallisesti pykälän nykyistä 2 momenttia, jossa säänneltyjen rikkomusten jäämistä ampuma-aselakiin on jo edellä todetuin tavoin pidettävä perusteltuna. 

Ehdotetusta 103 §:stä puuttuu ampuma-aselain 103 §:n 2 momenttiin lailla 601/2001 lisätty maininta syyksiluettavuudesta (“Ampuma-aserikkomuksesta on tuomittava myös se, joka tämän lain vastaisesti tahallaan...”). Ampuma-aselaissa ei ehdotetun muutoksen jälkeen säädettäisi, onko ampuma-aserikkomus rangaistava vain tahallisena vai myös tuottamuksellisena tekona. Selvyyden vuoksi tulisi lainkohdassa säilyttää maininta siitä, että ampuma-aserikkomus on rangaistava vain tahallisena tekona.

104 § Menettämisseuraamus

Työryhmän mukaan rikoslain 10 luvun uudet menettämisseuraamusta koskevat säännökset tekevät ampuma-aselain 104 §:n pääosin tarpeettomaksi. Työryhmä esittääkin, että ampuma-aselain 104 § korvataan viittaussäännöksellä rikoslain 10 lukuun, paitsi, että menettämisseuraamusta koskevan vaatimuksen esittämättä jättämisestä säädettäisiin edelleen ampuma-aselain 104 §:ssä. Työryhmä viittaa rikoslain 10 luvun säännösten osalta etenkin luvun 4 §:n esitöihin (HE 80/2000 s. 26).

Ampuma-aselain 104 §:ssä säädetään seuraavasti. Joka on syyllistynyt ampuma-aserikokseen, törkeään ampuma-aserikokseen tai ampuma-aserikkomukseen, on tuomittava menettämään valtiolle esine, jonka osalta hän on rikkonut tämän lain säännöksiä, taikka sen arvo. Jos ampuma-ase tuomitaan menetetyksi, myös kyseisen aseen osat ja aseessa käytettäviksi soveltuvat patruunat ja ammukset on tuomittava menetetyiksi (1 mom). Menetetyksi ei saa tuomita esinettä, joka kokonaan tai osaksi kuuluu muulle kuin rikoksentekijälle, muulle kuin rikokseen osalliselle tai muulle kuin sille, jonka puolesta tai suostumuksin rikos on tehty. Esine voidaan kuitenkin tuomita menetetyksi siltä, jolle se on rikoksen jälkeen siirretty, jos hän esineen vastaanottaessaan tiesi rikoksesta (2 mom). Jos menettämisseuraamus olisi olosuhteisiin nähden kohtuuton, se voidaan jättää tuomitsematta tai menettämisseuraamusta koskeva vaatimus esittämättä. Menettämisseuraamuksen sijasta voidaan omistajan suostumuksella määrätä ampuma-ase tehtäväksi pysyvästi ampumakelvottomaksi ja aseen osa pysyvästi toimintakelvottomaksi (3 mom). 

Mikäli menettämisseuraamusta koskevan vaatimuksen esittämättä jättämistä koskeva säännös jätetään työryhmän esittämin tavoin ampuma-aselain 104 §:ään, rikoslain 10 luku, tarkemmin ottaen 10 luvun 6 §, 7 § ja 10 §, tekevät ampuma-aselain 104 §:n 2 ja 3 momentit tarpeettomiksi. Tältä osin ehdotukseen ei siten ole huomautettavaa. Kysymys on näin ollen siitä, ovatko rikoslain 10 luvun säännökset tehneet ampuma-aselain 104 §:n 1 momentin säännöksen tarpeettomaksi.

Työryhmä viittaa 104 §:n menettämisseuraamussäännöksen tarpeettomuuden perusteluina erityisesti rikoslain 10 luvun 4 §:n esitöihin. Työryhmän viittaus ei ole tässä yhteydessä esitettynä osunut aivan oikeaan. Rikoslain 10 luvun 4 §:ssä toki säädetään muun muassa ampuma-aseen menettämisestä, mutta otsikkonsa mukaisesti lainkohdassa on kyse rikoksentekovälineen menettämisestä. Vaikka ampuma-asetta voidaankin käyttää rikoksentekovälineenä (ja sellaisena tuomita menetetyksi) jossain toisessa rikoksessa esimerkiksi pahoinpitelyrikoksessa, ampuma-aselain 104 §:n menettämisseuraamussäännöksessä ei ole kysymys rikoksentekovälineen menettämisestä vaan rikoksen kohteena olevan esineen eli ns. rikosesineen (ja osaksi myös rikoksella aikaansaadun esineen eli rikoksen tuotteen) menettämisestä. Rikoksen tuotteen ja rikosesineen menettämistä koskeva yleissäännös on rikoslain 10 luvun 5 §:ssä. Se, että ampuma-aselain 104 §:ssä on kysymys nimenomaan “tunnusmerkistössä tarkoitetun toiminnan tosiasiallisen ja välittömän kohteen” eli rikosesineen (kun kysymyksellä siitä, onko kyseessä rikosesine tai rikoksen tuote ei ole tässä yhteydessä merkitystä rikoslain 10 luvun 5 §:n koskiessa sekä rikoksen tuotetta että rikosesinettä, siihen, onko kyseessä rikosesine vai rikoksen tuote, ei kiinnitetä tässä esityksessä erityisempää huomiota) menettämisestä, ilmenee paitsi ampuma-aselain 104 §:n sanamuodosta itsestään myös oikeuskirjallisuudesta (mm. Tapio Lappi-Seppälä: Rikosten seuraamukset s. 426-427 ja Oikeuden perusteokset: Rikosoikeus, 2. uud. p., s. 461-462).

Joka tapauksessa ampuma-aselain 104 §:n 1 momentin säännöksen tarpeettomuuden harkinnassa on kysymys siitä, voidaanko ehdotettujen rikoslain 41 luvun 1-3 §:n ja ampuma-aselain 103 §:n (nyt voimassa olevien ampuma-aselain 101-103 §:n) mukaiseen rikokseen (jälj. ampuma-aserikos) syyllistynyt henkilö tuomita rikoslain 10 luvun säännösten nojalla menettämään valtiolle (ampuma-aselain 104 §:n mukaisesti) se esine, jonka osalta ampuma-aselain säännöksiä on rikottu.

Rikoslain 10 luvun säännöksiä mainittua ongelmanasettelua vasten tarkasteltaessa täytyy ottaa huomioon, että luvun tullessa 1.1.2002 voimaan ampuma-aselain 104 §:ää ei kumottu eikä sen sisältöä muutettu (ampuma-aselakiin ei edes ehdotettu tehtäväksi muutoksia). Rikoslain 10 luvun säätämiseen johtaneessa hallituksen esityksessä (HE 80/2000 s. 16) todetaan “Rikoslakiin ehdotetaan otettavaksi menettämisseuraamuksia koskeva 10 luku. Samalla ehdotetaan kumottavaksi rikoslakiin ja erityislainsäädäntöön sisältyvät konfiskaatiosäännökset siltä osin kuin ne voidaan korvata yleissäännöksillä”. Viimeksi mainitusta, kun ampuma-aselain 104 §:n menettämisseuraamussäännöstä ei siis ehdotettu kumottavaksi, voitaisiin päätellä, että ampuma-aselain 104 §:ää ei katsottu voitavan korvata 10 luvun yleissäännöksillä. Vaihtoehtoisesti voisi olla kysymys siitä, että asia jätettiin aserikosten siirtämistä rikoslakiin koskevan uudistushankkeen yhteydessä mietittäväksi. Rikoslain 10 luvun esitöiden (HE 80/2000 ja LaVM 14/2001) perusteella näyttäisi olevan joka tapauksessa selvää, että rikoslain 10 luvun säätämisessä ei ole nimenomaisesti mietitty 10 luvun menettämisseuraamussäännösten soveltuvuutta ampuma-aserikoksiin. Siihen ei ole toki ollut erityistä tarvettakaan, kun ampuma-aselain 104 §:ää ei ehdotettu kumottavaksi tai muutettavaksi.

Rikoslain 10 luvun säännöksistä 2 § koskee hyödyn, 3 § laajennettua hyödyn, 4 § rikoksentekovälineen ja 5 § muun omaisuuden (rikosesine ja rikoksen tuote) menettämistä. Yllä tehdyn kysymyksen ratkaisemisessa huomiota ei ole kiinnitettävä 2 §:n ja 3 §:n säännöksiin. 

Rikoslain 10 luvun 4 §:n mukaan Valtiolle menetetyksi on tuomittava rikoksen tekemisessä käytetty: 1) ampuma- tai teräase sekä muu niihin rinnastettava hengenvaarallinen väline; ja 2) muu esine tai omaisuus, jonka hallussapito on rangaistavaa (1 mom). Menetetyksi voidaan tuomita myös: 1) esine tai omaisuus, jota on käytetty tahallisen rikoksen tekemisessä; ja 2) oikeudenkäynnin kohteena olevaan tahalliseen rikokseen läheisesti liittyvä esine tai omaisuus, joka on yksinomaan tai pääasiallisesti tahallista rikosta varten hankittu tai valmistettu taikka ominaisuuksiltaan erityisen sovelias tahallisen rikoksen tekemiseen (2 mom). Menetetyksi tuomitsemisen tarpeellisuutta harkittaessa on erityisesti kiinnitettävä huomiota uusien rikosten ehkäisemiseen (3 mom).

Kun ampuma-aserikoksessa ei ole kysymys siitä, että ampuma-asetta, aseen osaa, patruunaa tai erityisen vaarallista ammusta olisi käytetty rikoksentekovälineenä, rikoslain 10 luvun 4 §:n 1 momentin ja 2 momentin 1 kohdan säännöksillä, jotka siis edellyttävät sitä, että menetetyksi tuomittavaa esinettä olisi käytetty rikoksen tekemisessä, ei voida tuomita menetetyksi sitä esinettä, jonka osalta ampuma-aserikokseen syyllistynyt on rikkonut ampuma-aselain säännöksiä.

Rikoslain 10 luvun 4 §:n 2 momentin 2 kohdan soveltuvuus ampuma-aserikoksen kohteena olleen esineen menetetyksi tuomitsemiseen on viimeksi mainittuja lainkohtia tulkinnanvaraisempi. Tuossa kohdassa tarkoitetun esineen tai omaisuuden menetetyksi tuomitsemisen edellytyksenä ei ole se, että sitä olisi jo käytetty rikoksen tekemisessä. Lainkohtaan johtaneessa hallituksen esityksessä (HE 80/2000 s. 27) on todettu tältä osin muun muassa seuraava. “Momentin nojalla voitaisiin siis tuomita menetetyksi sellainen esine, jota ei ole vielä käytetty tahallisen rikoksen tekemisessä, mutta joka on pääasiallisesti tai yksinomaan tätä varten hankittu tai valmistettu tai ominaisuuksiltaan erityisen sovelias tällaisen rikoksen tekemiseen. Myös tällöin on edellytyksenä, että on tapahtunut rikos. Lisäksi edellytetään, että konfiskaation perustavalla rikoksella on läheinen liittymä eli jokin asiallinen yhteys konfiskoitavaan omaisuuteen. Esimerkiksi murtovarkauteen liittyvä murtoväline- tai tiirikkasarja taikka ryöstäjältä tavatut aseet ja ampumatarvikkeet voitaisiin tuomita menetetyksi. Menettämisseuraamuksen tuomitseminen olisi 3 momentin mukaan harkinnanvaraista. Harkinnassa olisi kiinnitettävä erityisesti huomiota uusien rikosten ehkäisemiseen. Tällöin olisi arvioitava, onko esine ominaisuuksiltaan erityisen sovelias rikosten tekemiseen ja onko sillä ylipäätänsä mitään laillista käyttöä. Tällaisia rikoksen tekemiseen soveliaita esineitä ovat esimerkiksi tiirikat. Harkinnassa voitaisiin kiinnittää huomiota myös siihen, muodostaako esineen jättäminen juuri rikoksentekijän haltuun riskin sen käyttämisestä uudelleen rikoksen tekemisessä.” Säännöksen, sen sanamuodon ja lain esitöissä lausutun perusteella säännös ei kuitenkaan soveltune ampuma-aserikoksen kohteena olevan ampuma-aseen ym. menetetyksi tuomitsemiseen. Ensinnäkin säännös koskee otsikkonsa mukaisesti rikoksentekovälinettä. Vaikkakin esimerkiksi ampuma-asetta voidaan käyttää myös rikoksentekovälineenä, ampuma-aserikoksen kohteena oleva ampuma-ase on rikosesine eikä rikoksentekoväline. Toiseksi säännöksessä on konfiskoinnin kohteena rikokseen läheisesti liittyvä esine. Ampuma-aserikoksessa ampuma-ase ym. on rikoksen välitön kohde. Kolmanneksi hallituksen esityksestä ilmenevien esimerkkienkin perusteella säännös on tarkoitettu ampuma-aseiden ja ampumatarvikkeiden osalta sovellettavaksi tilanteissa, joissa henkilö on syyllistynyt johonkin sellaiseen rikokseen, jossa olisi voitu käyttää konfiskaation kohteena olevaa ampuma-asetta ja ampumatarviketta. Neljänneksi on vielä huomioitava, että tämän säännöksen konfiskaatiolle asettamia edellytyksiä asiallisesti lähes vastaava säännös rikosesineiden ja rikoksen tuotteiden konfiskoimiseksi on säädetty rikoslain 10 luvun 5 §:n 2 momentin 2 kohdassa. Jos säännöksen soveltaminen kuitenkin tulisi harkittavaksi tietyntyyppisen ampuma-aserikoksen kohteena olevan rikoksentekovälineeksikin soveltuvan esineen kohdalla, säännöksessä mainittujen menetetyksi tuomitsemisen edellytysten (konfiskoinnin tarpeellisuudessa “kiinnitettävä huomiota uusien rikosten ehkäisemiseen”) johdosta säännöksen soveltamisala ampuma-aselain 101 §:n ja 103 §:n 2 momentin (ehdotetut rikoslaki 41 luku 1 § ja ampuma-aselaki 103 §) säätämissä tilanteissa jäisi melko kapeaksi. 

Kuten edellä on jo todettu, ampuma-aselain 104 § on ampuma-aserikoksen kohteena olevan esineen (tai rikoksen tuotteen) menetetyksi tuomitsemista koskeva erityissäännös. Rikoksen tuotteen ja rikoksen kohteena olevan esineen menetetyksi tuomitsemista koskevassa rikoslain 10 luvun 5 §:n yleissäännöksessä säädetään seuraavasti. Rikoksella tuotettu, valmistettu tai aikaansaatu taikka rikoksen kohteena ollut esine tai omaisuus on tuomittava valtiolle menetetyksi, jos sen hallussapito on rangaistavaa (1 mom). Rikoksella tuotettu, valmistettu tai aikaansaatu taikka rikoksen kohteena ollut esine tai omaisuus voidaan tuomita kokonaan tai osaksi menetetyksi, jos menettämisseuraamus on tarpeen: 1) esineen tai omaisuuden terveydelle tai ympäristölle haitallisten ominaisuuksien vuoksi; 2) uusien rikosten ehkäisemiseksi, ja esine on erityisen sovelias rikoksen kohteeksi tai rikolliseen käyttöön; 3) säännöstelyä taikka maahantuontia tai maastavientiä koskevien säännösten tai määräysten tarkoituksen toteuttamiseksi; tai 4) luonnon tai ympäristön suojelemiseksi annettujen säännösten tai määräysten tarkoituksen toteuttamiseksi (2 mom). Astia, päällys tai muu väline, jota on käytetty menetetyksi tuomittavan esineen tai omaisuuden säilyttämiseen, voidaan myös tuomita menetetyksi, jos menettämisseuraamusta ei muuten ole hankaluuksitta mahdollista panna täytäntöön (3 mom). Säännöksen 1 momentti edellyttää siis hallussapidon rangaistavuutta ja 2 momentissa säädetään erityistilanteista.

Rikoslain 10 luvun esitöissä (HE 80/2000 s. 28-29) todetaan 5 §:n 1 momentin osalta seuraavaa. “Esine tai omaisuus olisi tuomittava menetetyksi, jos sen hallussapito olisi rangaistavaa. Ilmaisu kattaisi sekä ne tilanteet, jolloin rangaistus tuomitaan juuri omaisuuden hallussapidosta, että ne tilanteet, jolloin esineen omistajakin syyllistyisi rikokseen sitä hallussaan pitämällä. Lisäksi säännöstä voitaisiin soveltaa niissä tilanteissa, jolloin rangaistus tosin tuomitaan esimerkiksi esineen käytöstä, mutta myös sen hallussapito olisi rangaistavaa. Poikkeuksettomat hallussapitokriminalisoinnit ovat varsin harvinaisia. Hallussapitokriminalisoinnit on yleensä säädetty siten, että esineen hallussapito on lähtökohtaisesti rangaistavaa, mutta hallussapito on sallittua luvanvaraisesti, taikka siten, että hallussapito on rangaistavaa vain joissakin olosuhteissa. Jos henkilöllä on asianmukainen lupa pitää esinettä hallussaan, ei hallussapito luonnollisesti ole rangaistavaa, eikä esinettä voida tuomita menetetyksi. Joissain tapauksissa esineen käyttäminen vastoin lakia tai lupaehtoja voi olla rangaistavaa, jolloin se voidaan myös konfiskoida”. Esimerkkeinä 1 momentin nojalla menetetyiksi tuomittavista esineistä ja omaisuudesta on hallituksen esityksessä mainittu huumausaine, väärennysaineisto ja väärä raha ja sukupuolisiveellisyyttä loukkaava lasta esittävä kuva ja kuvatallenne. 

Rikoslain 10 luvun 5 §:n 2 momentissa tarkoitetuista erityistilanteista voisi ampuma-aserikosten kohdalla tulla kyseeseen lähinnä 2 kohdan säännös, joka siis edellyttää paitsi sitä, että menettämisseuraamus on tarpeen uusien rikosten ehkäisemiseksi, myös sitä, että konfiskoitava esine on erityisen sovelias rikoksen kohteeksi tai rikolliseen käyttöön. Edellä mainitussa hallituksen esityksessä HE 80/2000 (s. 28-29) on 2 kohdan esimerkkeinä mainittu väkivaltakuvaukset, väärät ja väärennetyt todistuskappaleet ja rahajäljitelmät. Pykälän 1, 3 ja 4 kohdat, joiden soveltamisesimerkkeinä hallituksen esityksessä mainitaan muun muassa pilaantuneet elintarvikkeet (1 kohta), konfiskaatio eläintautien leviämisen ehkäisemiseksi (3 kohta) ja konfiskaatio tietyn kasvikannan turvaamiseksi (4 kohta), eivät soveltune ampuma-aserikoksiin.

Oikeuskirjallisuudessa ei näyttäisi ainakaan erityisesti pohditun rikoslain 10 luvun säännösten soveltuvuutta ampuma-aserikoksena rangaistaviin tilanteisiin.

Edellä olevan jälkeen on konkreettisesti tarkasteltava rikoslain 10 luvun säännösten soveltuvuutta ampuma-aserikoksena rangaistaviin tilanteisiin, joissa siis ampuma-aselain 104 §:n nojalla voidaan tuomita ampuma-aserikokseen syyllistynyt menettämään esine, jonka osalta ampuma-aselain säännöksiä on rikottu. Ampuma-aselain 101 § ja 103 § (ehdotetut rikoslaki 41 luku 1 § ja ampuma-aselaki 103) pitävät sisällään useita rangaistavia tilanteita. Tarkoitus ei ole käsitellä niistä kaikkia vaan ainoastaan valita muutama ensisilmäyksellä rikoslain 10 luvun säännösten soveltamisen kannalta ongelmallisilta näyttävistä tilanteista.

Käytännön soveltamistilanteiden kannalta on aluksi todettava, että määrällisesti suurimmassa osassa tuomioistuimessa käsiteltävissä ampuma-aserikoksissa on kysymys luvattomasti hallussapidetyistä ampuma-aseista ja/tai patruunoista. Kun kysymys on tuolloin nimenomaan hallussapidon rangaistavuudesta, rikoslain 10 luvun 5 §:n 1 momentin nojalla voidaan tuomita rikosesine menetetyksi. Lisäksi muun muassa laittomasti maahantuodut tai valmistetut ampuma-aseet ovat useimmiten samalla myös luvattomasti hallussapidettyjä, jolloin tuon lainkohdan nojalla voidaan ampuma-ase myös tuomita valtiolle menetetyksi. (Lisäksi ampuma-aseita tulee usein konfiskoitaviksi, kun niitä käytetään rikoksentekovälineinä esimerkiksi laittomissa uhkauksissa, pahoinpitelyrikoksissa ja henkirikoksissa, rikoslain 10 luvun 4 §:n nojalla. Rikoksen tekemisessä käytetyn välineen menettämisestä ei nyt siis ole tässä esityksessä kysymys, kun harkitaan, ovatko rikoslain 10 luvun menettämisseuraamussäännökset tehneet ampuma-aselain 104 §:n tarpeettomaksi.)

Seuraavassa valikoituja esimerkkitilanteita. Kysymys ei siis ole kattavasta tai edes siihen pyrkivästä tilanneluettelosta.

Ase-elinkeinonharjoittajan hallusta tavataan ase-elinkeinonharjoittajan luvatta muuntama, mutta muuten luvallisesti hallussapitämä ampuma-ase. Joka ampuma-aselain vastaisesti kaupallisessa tarkoituksessa muuntaa ampuma-aseen, on tuomittava ampuma-aserikoksesta (ampuma-aselaki 101 § 1 mom 2 kohta / ehdotettu rikoslaki 41 luku 1 § 1 mom 2 kohta). Ampuma-aselain (1/1998) säätämiseen johtaneessa hallituksen esityksessä (HE 183/1997 s. 129) on tältä osin todettu seuraava. “Ase-elinkeinonharjoittajan hallussa olevan aseen muuntamisen osalta ratkaisevana olisi pidettävä asealan elinkeinonluvan sisältöä eli, onko ase-elinkeinonharjoittajalla oikeus säilyttää, kuljettaa ja muuten käsitellä kysymyksessä olevan tyyppistä asetta. Kielteisessä tapauksessa kyseessä olisi luvaton hallussapito. Jos ase-elinkeinonharjoittajalla olisi oikeus harjoittaa asealan elinkeinoa kyseisen tyyppisillä aseilla, muttei hänellä olisi oikeutta muuntaa aseita, kyseessä olisi luvaton muuntaminen.” Rikoslain 10 luvun 5 §:n 1 momentin nojalla muunnettua ampuma-asetta ei voida tuomita menetetyksi, koska kyseisessä tapauksessa ei ole kysymys hallussapidon rangaistavuudesta. Kun ampuma-ase on jo muunnettu ja laillisen ase-elinkeinonharjoittajan laillisessa hallussa, on vaikea nähdä, että muunnettu ampuma-ase olisi rikoslain 10 luvun 5 §:n 2 momentin 2 kohdan (tai 4 §:n 2 momentin 2 kohdan, jonka soveltuvuus on muutenkin epäselvä) mukaisesti tarpeen konfiskoida uusien rikosten ehkäisemiseksi. Kun kysymys ei ole rikoksen tekemisessä käytetystä välineestä, muunnettua ampuma-asetta ei voida myöskään rikoslain 10 luvun 4 §:n 1 momentin ja 2 momentin 1 kohdan nojalla tuomita menetetyksi. (Todettakoon, että ampuma-aselain 104 §:n nojalla menetetyksi tuomitsemisessa ei ole epäselvää, koska muunnettu ampuma-ase on “esine, jonka osalta ampuma-aserikokseen syyllistynyt on rikkonut ampuma-aselain säännöksiä”).

Maastosta löydetään ampuma-ase, jonka metsästysretkellä tapahtuneesta katoamisesta sen laillinen hallussapitäjä ei ole tehnyt ampuma-aselain 111 §:n 1 momentin katoamisilmoitusta. Joka ampuma- aselain vastaisesti laiminlyö 111 §:n 1 momentissa säädetyn ilmoitusvelvollisuuden, on tuomittava ampuma-aserikkomuksesta (ampuma-aselaki 103 § 2 mom 1 kohta / ehdotettu ampuma-aselaki 103 § 1 mom 1 kohta). Rikoslain 10 luvun 5 §:n 1 momentti ei voine soveltua tilanteeseen, kun ampuma- aseen hallussapitoon on lupa. Myöskään 5 §:n 2 momentin 2 kohdan (ja 4 §:n 2 momentin 2 kohdan) säännökset eivät voine soveltua tilanteeseen, kun ampuma-asetta ei liene tarpeen konfiskoida uusien rikosten ehkäisemiseksi. Kun kyse ei ole rikoksen tekemisessä käytetystä välineestä, myöskään rikoslain 10 luvun 4 §:n 1 momentin ja 2 momentin 1 kohdan nojalla asetta ei voida tuomita menetetyksi. (Todettakoon, että ampuma-aselain 104 §:n nojalla menetetyksi tuomitsemisessa ei ole mitään epäselvää, koska löytynyt ampuma-ase on “esine, jonka osalta ampuma-aserikkomukseen syyllistynyt on rikkonut ampuma-aselain säännöksiä”).

Omakotitalossa tehdyssä kotietsinnässä löydetään luvallisesti hallussapidetty, mutta ampuma-aselain 106 §:n vastaisesti lukitsemattomassa paikassa säilytetty ampuma-ase. Joka ampuma-aselain vastaisesti säilyttää ampuma-asetta, on tuomittava ampuma-aserikkomuksesta (ampuma-aselaki 103 § 2 mom 8 kohta / ehdotettu ampuma-aselaki 103 § 1 mom 8 kohta). Rikoslain 10 luvun 5 §:n 1 momentti ei voine soveltua tilanteeseen, kun ampuma-aseen hallussapitoon on lupa. Myöskään 5 §:n 2 momentin 2 kohdan (ja 4 §:n 2 momentin 2 kohdan) säännökset eivät voine soveltua tilanteeseen, kun ampuma-asetta ei liene tarpeen konfiskoida uusien rikosten ehkäisemiseksi. Kun kyse ei ole rikoksen tekemisessä käytetystä välineestä, myöskään rikoslain 10 luvun 4 §:n 1 momentin ja 2 momentin 1 kohdan nojalla asetta ei voida tuomita menetetyksi. (Todettakoon, että ampuma-aselain 104 §:n nojalla menetetyksi tuomitsemisessa ei ole mitään epäselvää, koska laittomasti säilytetty ampuma-ase on “esine, jonka osalta ampuma-aserikkomukseen syyllistynyt on rikkonut ampuma-aselain säännöksiä”).

Yllä olevien esimerkkien perusteella näyttää siltä, että menettämisseuraamuksen määräämisen soveltamisala kaventuisi, jos ampuma-aselain 104 §:n menettämisseuraamussäännös korvataan viittauksella rikoslain 10 luvun säännöksiin. Se ei ole ilmeisestikään ollut työryhmän tarkoitus. Joka tapauksessa selvää lienee ainakin se, että ehdotetun muutoksen jälkeen mahdollisuus menettämisseuraamuksen tuomitsemiseen tulee tietyissä tapauksissa olemaan nykyistä epäselvempää. Kokonaan toinen kysymys on tietenkin se, onko menettämisseuraamukseen tuomitsemisen ala oltava niin kattava kuin ampuma-aselain 104 §:n säännös mahdollistaa ja täyttyvätkö kriminaalipoliittiset tavoitteet rikoslain 10 luvun säännöksillä. Tuomioistuimen käsiteltäväksi tulevissa yleisimmissä ampuma-aseeseen, aseen osaan, patruunoihin tai ammuksiin liittyvissä rikosasioissa rikoslain 10 luku mahdollistaa niiden menetetyksi tuomitsemisen. Valituissa esimerkeissä on ollut kysymys marginaalitilanteista ja ehkäpä joissakin tapauksissa tilanteista, joissa menettämisseuraamus olisi voitu kohtuuttomana jättää tuomitsemattakin.

Järjestyslaki

17 § Muut rangaistussäännökset, 18 § (kumotaan) ja 19 § Rikesakko

Ehdotukseen ei ole huomautettavaa.

21 § Hävittäminen ja pois ottaminen

Nyt voimassa olevan järjestyslain 21 §:n 1 momentin mukaan Rikoksentekovälineen sekä rikoksella tuotetun, valmistetun tai aikaansaadun taikka rikoksen kohteena olleen esineen tai omaisuuden valtiolle menetetyksi tuomitsemisesta säädetään rikoslain 10 luvussa.

Työryhmä ehdottaa kyseistä 1 momenttia kumottavaksi. Työryhmän mukaan viittausta rikoslain 10 lukuun ei tarvita, koska pykälässä ei säännellä rikoslain 10 lukua koskevista poikkeuksista. Tähän ei ole sinällään huomautettavaa. 

Työryhmän ehdotus ei muuta nyt voimassa olevaa vaarallisen esineen ja toisen vahingoittamiseen soveltuvan esineen tai aineen (jälj. teräase) valtiolle menetetyksi tuomitsemista koskevaa lainsäädäntötilannetta. Se, tuomitaanko nyt voimassa olevan järjestyslain 17  tai 18 §:ssä (ehdotettu rikoslaki 41 luku 4-6 §) säädetyn rikoksen (jälj. teräaserikos) kohteena oleva teräase menetetyksi, ratkeaa tällä hetkellä ja työryhmän ehdotuksen jälkeen rikoslain 10 luvun säännösten perusteella. Kun työryhmällä olisi toimeksiantonsa perusteella ollut ilmeisestikin mahdollisuus esittää muutoksia teräaseita koskevaan menettämisseuraamussäännökseen, lainsäädäntötilannetta on syytä tässä yhteydessä tarkastella.

Järjestyslain tullessa 1.10.2003 voimaan kumottiin samalla teräaselaki. Teräaselain menettämisseuraamussäännös oli lain 9 §:ssä, jonka 1. virkkeen mukaan Tämän lain säännösten vastaisesti maahan tuotu, valmistettu, kaupaksi tarjottu, kaupan pidetty tai hallussa pidetty teräase on tuomittava valtiolle menetetyksi.

Järjestyslain säätämiseen johtaneessa hallituksen esityksessä (HE 20/2002) esitettiin lain 21 §:n 1 momentin 1. virkkeen sanamuodoksi sitä sen erityisemmin perustelematta seuraava: Vastoin 9 tai 10 §:n säännöksiä valmistettu, maahan tuotu, kaupattu tai hallussa pidetty esine on tuomittava valtiolle menetetyksi. Esitetty säännös olisi asiallisesti pitkälti vastannut teräaselain 9 §:n menettämisseuraamussäännöstä. Hallintovaliokunnalle lausunnon antanut lakivaliokunta totesi lausunnossaan 22/2002 (s. 9) hallituksen esityksessä olleesta järjestyslain 21 §:n 1 momentista, että esitystä valmisteltaessa ei ole otettu huomioon uutta rikoslain 10 luvun menettämisseuraamuslukua ja että menettämisseuraamussäännöksiä ei tarvita erityislainsäädännössä, ellei ole syytä poiketa rikoslain säännöksistä. Koska lakivaliokunnan mielestä ehdotetuista säännöksistä tai niiden perusteluista ei ilmennyt tällaista tarvetta, valiokunta piti hallituksen esityksessä ollutta säännöstä tarpeettomana. Lakivaliokunta esitti sen sijaan selkeyden vuoksi viittaussäännöstä rikoslain 10 lukuun. Hallintovaliokunta ehdotti mietinnössään 28/2002 lakivaliokunnan mukaisesti ja asiaa sen enempää perustelematta viittaussäännöstä rikoslain 10 lukuun. Järjestyslain 21 § 1 momentti hyväksyttiin eduskunnassa hallintovaliokunnan esittämän mukaisesti.

Kysymys on tässä esityksessä siitä, onko lakivaliokunnan kannanotto oikea eli olivatko rikoslain 10 luvun säännökset tehneet tarpeettomaksi säätää järjestyslakiin erityistä menettämisseuraamussäännöstä vai olisiko hallituksen esityksen menettämisseuraamussäännös ollut tarpeellinen.

Se, mistä konfiskaation kohteesta teräaserikoksissa on kyse, mukailee pitkälti ampuma-aserikoksia, joten turhan toiston välttämiseksi viittaan soveltuvin osin ampuma-aselain 104 §:n kohdalla asiasta lausuttuun.

Yleisimmät tuomioistuimessa käsiteltävät teräaserikokset koskevat teräaseiden laitonta hallussapitoa. Kun näissä rikoksissa rangaistavuus perustuu nimenomaan hallussapidon rangaistavuuteen, laittomasti hallussapidetyt teräaseet voidaan tuomita menetetyiksi rikoslain 10 luvun 5 §:n 1 momentin nojalla.

Järjestyslain 17 §:n 1 momentissa (ehdotettu rikoslaki 41 luku 4 §) säädetyn vaarallisia esineitä koskevien säännösten rikkomisen kohteena olevien laittomasti valmistettujen, kaupan pidettyjen ja maahantuotujen vaarallisten esineiden kohdalla menettämisseuraamuksen määrääminen ei välttämättä ratkea hallussapidon rangaistavuuden perusteella (tilanteet, joissa laittomasti valmistettu, kaupan pidetty ja maahantuotu vaarallinen esine tavataan yksityisellä paikalla). 

Otetaan esimerkkinä tilanne, jossa A:n yksityisasuntoon tehdyssä kotietsinnässä löydetään makuuhuoneen kaapista järjestyslain 9 §:ssä tarkoitettu stiletti. A kertoo, että hän oli valmistanut stiletin, koska oli halunnut testata internetistä löytämäänsä valmistusohjetta, ja että hänellä ei ole mitään tarkoitusta käyttää stilettiä tai viedä sitä pois kotoaan. Tuollainen järjestyslain 9 §:n vastainen stiletin valmistaminen on säädetty rangaistavaksi nyt voimassa olevassa järjestyslain 17 §:n 1 momentissa (ehdotettu rikoslaki 41 luku 4 §). Poliisi voi ottaa tuon stiletin A:lta pois järjestyslain 21 §:n 2 momentin nojalla ja A voidaan tuomita rangaistukseen. Mitä stiletille tapahtuu? Voidaanko se tuomita valtiolle menetetyksi? Kun vaarallisen esineen hallussapito yksityisasunnossa ei ole rangaistavaa, stilettiä ei voida tuomita valtiolle menetetyksi hallussapidon rangaistavuutta edellyttävän rikoslain 10 luvun 5 §:n 1 momentin nojalla. Pykälän 2 momentin kohdista voisi tulla sovellettavaksi 2 kohdan säännös (“menettämisseuraamus on tarpeen uusien rikosten ehkäisemiseksi”), jos näytettäisiin, että A:lla on kertomuksestaan huolimatta aikomus käyttää stilettiä rikoksessa tai viedä stiletti rangaistavalla tavalla yleiselle paikalle. Jos taas A:n kertomusta olisi pidettävä uskottavana, myöskään tuon 2 kohdan nojalla stilettiä ei voida tuomita menetetyksi. Se, voidaanko stiletti tuomita rikoslain 10 luvun 5 §:n 2 momentin 2 kohdan säännöksellä menetetyksi, jäisi siten A:n kertomuksen arvioinnin varaan. Rikoslain 10 luvun 4 §:n 1 momentin ja 2 momentin 1 kohdan nojalla stilettiä ei voida tuomita menetetyksi, kun sitä ei ole käytetty rikoksen tekemisessä. Pykälän 2 momentin 2 kohtaa, joka ei lähtökohtaisesti edes soveltune tapaukseen, koskevat viime kädessä samat havainnot (konfiskoinnin tarpeellisuudessa “kiinnitettävä huomiota uusien rikosten ehkäisemiseen”) kuin 5 §:n 2 momentin 2 kohtaa. Rikoslain 10 luvun säännökset eivät siten tällaisessa tapauksessa välttämättä mahdollista rikoksen kohteena olevan stiletin menetetyksi tuomitsemista. Todettava tässä kohdin on, että järjestyslain hallituksen esityksessä ehdotetun menettämisseuraamussäännöksen (“Vastoin 9 tai 10 §:n säännöksiä valmistettu, maahan tuotu, kaupattu tai hallussa pidetty esine on tuomittava valtiolle menetetyksi”) nojalla stiletin menetetyksi tuomitsemisessa ei olisi A:n kertomuksesta riippumatta ollut mitään epäselvää.

Kyseisen esimerkkitilanteen perusteella näyttää siltä, että rikoslain 10 luvun menettämisseuraamussäännökset eivät joko sovellu tietynlaisten järjestyslain 17 §:n 1 momentin (ehdotettu rikoslaki 41 luku 4 §) tarkoittamien rikosten kohteena olevien esineiden menetetyksi tuomitsemiseen tai ainakin niiden soveltuminen on epäselvää. Järjestyslakiin olisi lain hallituksen esityksen mukaisesti voinut olla tarpeen säätää rikoslain 10 luvun säännöksiä täydentävä menettämisseuraamussäännös. 

Pakkokeinolaki

4 luku 10a § Takavarikoidun esineen hävittäminen

Työryhmän prosessitaloudellisista syistä johtuen ehdottama säännös on perusteltu. Tapauksissa, joissa on ilmeistä, että tuomioistuin tuomitsee vähäarvoiset ampuma-aseen osat, kaasusumuttimet, patruunat tai erityisen vaaralliset ammukset valtiolle menetetyiksi, on tarpeetonta saattaa esineen menettämisseuraamusta koskeva asia syyttäjän ja tuomioistuimen käsiteltäväksi. Mitään perustetta sille erolle, että pidättämiseen oikeutettu virkamies saa järjestyslain 21 §:n 2 momentin edellytysten vallitessa hävittää vähäarvoiset vaaralliset esineet ja toisen vahingoittamiseen soveltuvat esineet ja aineet, mutta asiallisesti samojen edellytysten vallitessa tätä oikeutta ei ole vähäarvoisten ampuma-aseen osien, kaasusumuttimien, patruunoiden tai erityisen vaarallisten ammusten kohdalla vaan asia tulee saattaa syyttäjän ja tuomioistuimen käsiteltäväksi, ei liene olemassa. 

Ehdotettu nimike Takavarikoidun esineen hävittäminen ei ilmaise sitä, mistä esineestä säännöksessä on kysymys. Pakkokeinolain 4 luvun 10 §:n säännös takavarikoidun esineen säilyttämisestä on kaikkia takavarikoituja esineitä koskeva yleissäännös, kun taas ehdotettu 10a § ei koske kuin arvoltaan vähäisiä ampuma-aseen osia, kaasusumuttimia, patruunoita ja erityisen vaarallisia ammuksia. Jotta jo säännöksen nimestä ilmenisi, että kysymys on vain tällaisista esineistä, otsikko voisi kuulua seuraavasti Takavarikoidun ampuma-aseen osan, kaasusumuttimen, patruunan ja erityisen vaarallisen ammuksen hävittäminen.