oikeusministerio@om.fi

Lainvalmisteluosasto
Yksityisoikeuden yksikkö

Lausuntopyyntö 26.1.

Lapsen huoltoa ja tapaamisoikeutta koskevan lainsäädännön uudistamisen tarpeet -muistio

Yhden vanhemman perheitä on 120 000 eli 20 % kaikista lapsiperheistä. Päätymistä yhden vanhemman perheeksi yleensä edeltää vanhempien avo- tai avioero. Alusta asti yksin odottaneita ja lapsia kasvattaneita vanhempia on 4 500.  Lapsella tulee olla oikeus hyvään elämään perhemuodosta riippumatta. 

Lapsen tapaamisoikeus

Lapsen huolto- ja tapaamislaki takaa lapselle oikeuden tavata ja ylläpitää suhteita vanhempaan, jonka luona hän ei asu. Kuitenkin Lapsenhuoltolain täytäntöönpanolaki on laadittu suojaamaan vanhemman oikeutta tavata lasta Lapsen huoltolakia edeltävän lain mukaisesti. Täytäntöönpanolakia tuleekin korjata vastaamaan uutta huoltolakia.

Vuoroasuminen

Tilastojen mukaan 13 % erovanhemmista laatii ns. vuoroasumistapaamissopimuksen.  Yhden Vanhemman Perheiden Liiton arvion mukaan lasten vuoroasuminen on kuitenkin yleisempää Suomessa kuin huolto- ja tapaamissopimuksista laskettu prosenttiluku osoittaa ja lähentelee Ruotsin tilannetta, jossa joka kolmas erolapsista vuoroasuu. 

Vanhempien tapaamissopimustahan ei ole pakko tehdä kirjallisena.  Keskimäärin joka toinen eropariskunta jättääkin tapaamissopimuksen tekemättä Mitä isompi lapsi, sitä todennäköisemmin vanhemmat eivät laadi tapaamissopimusta lainkaan. (Jussi Niemisen Lasten tapaamisoikeuden toteutumisen ongelmia. Tampereen yliopisto, tutkimuksia B4/1990).  

Yhden Vanhemman Perheiden Liitto ry kannattaakin  mahdollisuutta vahvistaa lapselle kaksi osoitetta, jolloin lapsiperheidenpalvelut varmistuvat myös paikkakunnalla, jossa lapsi tosiasiallisesti kulloinkin oleskelee.  Esimerkiksi useat kunnat ovat lakanneet maksamasta lasten koulukyytiä etävanhemman luota, koska laki ei kuntaa siihen velvoita.  Käytännössä tämä voi estää näiden lasten vuoroasumisen vanhempiensa luona. Kuitenkin Lapsen huolto- ja tapaamislain viesti vanhemmille on ollut jo yli 30 vuoden ajan, että he erostaan huolimatta jatkaisivat lapsen yhteistä huoltoa. 

Tuetut ja valvotut tapaamiset

Lapsen ja vanhemman tapaamiset eivät aina suju toivotulla tavalla. Vanhemmilla voi olla haasteita vanhemmuudessa ja/tai epäluottamusta, jolloin vanhemmat tarvitsevat ulkopuolista tukea.  Tuetuista ja valvotuista tapaamisista ja vaihdoista on hyvä laatia säännökset myös lasten huoltolakiin. On tarkoituksenmukaista, että tuomioistuin määrää ja sosiaalityöntekijä hyväksyy vain sellaisen vanhempien tapaamissopimuksen, joka on myös käytännössä kyseisellä paikkakunnalla järjestettävissä. On turha määrätä lapsen isovanhempia valvojiksi tarkistamatta sopiiko ajankohta isovanhemmille ja ovatko he ylipäätään niin hyvässä kunnossa, että he voivat toimia valvojina. Jos tapaamiset määrätään tapaamispaikkaan, tulee paikan tuolloin olla auki. Jos tarvetta on esimerkiksi kaappausuhan vuoksi jatkuvaan tarkkailuun, on tuota jatkuvaa tarkkailua oltava saatavilla. Sosiaali- ja terveysministeriön selvityksessä tuetuista ja valvotuista tapaamisista esitetään, että jos ilmenee tarvetta ammattimaiselle valvonnalle, tulisi tapaaminen poistaa ainakin määräajaksi. Tätä vaihtoehtoakin pitäisi pohtia.    

Lisäksi liitto esittää, että lapsiperheiden yleinen kotipalvelu ja lastensuojelun ennaltaehkäisevät toimet ulotettaisiin myös etävanhempiin.  Tärkeää tämä olisi etenkin silloin, kun harkitaan tuettuja tapaamisia. Tämä voi olla tarpeen pienen lapsen ja erityistarpeisen lapsen hoitamisessa. On ollut tapauksia, joissa astamaatikkolapsen lähivanhempi ei suostu tapaamisiin, koska toinen vanhempi ei huomioi lapsen sairautta riittävästi, vaan lapsen kunto heikkenee tapaamisten aikana. Silloin vanhemmalta voitaisiin edellyttää lapsen ja vanhemman sopeutumisvalmennuskurssin käymistä ennen tapaamisten aloittamista. Astman ohella muita tapaamiskiistoihin liittyviä lapsen erityistarpeita ovat erilaiset neurologiset oireyhtymät. Niiden hoitamiseksi  ao. potilasjärjestöt ovat kehittäneet moniammatillisia vanhempien ja lasten sopeutumisvalmennusjaksoja, joissa vanhemmat voivat perehtyä erityistarpeisen lapsen hoitoon ja kasvatukseen vamman edellyttämällä tavalla. 

Tuomioistuimen ja sosiaalitoimen tulee huomioida lapsen ja vanhemman erityissairaanhoidon hoito- ja kuntoutussuunnitelma niin, että myös tapaamisten aikana hoito ja kuntoutus toteutuvat.  Mikäli asiasta syntyy epäselvyyksiä tuomioistuimen ja/tai sosiaalitoimen tulisi järjestää lasta hoitavan lääkärin konsultaatio. Myös tapaajavanhemman päihde- ja mielenterveysongelmat tulee huomioida riittävästi. Valvotuissa vaihdoissa tulee olla mahdollisuus päihdetestaukseen. 

Jos vanhempi on saanut tuomion lapsensa pahoinpitelystä tai lastensuojelu on puuttunut pahoinpitelyn vuoksi perheen tilanteeseen, pitää tämä huomioida tuomioistuinpäätöksessä vanhemmuuden puutteena.  Vanhemmalla pitää kuitenkin olla mahdollisuus kehittää vanhemmuuttaan mm. lastensuojelun perhetyöntekijän tai kasvatus- ja perheneuvonnan ohjauksessa. 

Muiden kuin vanhempien tapaamisoikeus

Yhden Vanhemman Perheiden Liitto ry:n mukaan on lapsen edun mukaista, että lapsella olisi oikeus tavata myös muita läheisiä henkilöitä kuin toista vanhempaansa ja nämä tapaamiset voitaisiin myös vahvistaa.  Tällaisia olisivat mm. sisarukset, sosiaaliset vanhemmat ja oheishuoltajat. Tapaamisoikeus voidaan vahvistaa, vaikka siihen ei olisikaan säädetty pakkokeinoja.  Suomessa ei ollut mahdollista käyttää pakkokeinoja tapaamiskiistoissa ennen 1996, vaikka lapsen ja vanhemman tapaamisia vahvistettiin.  Nykyäänkään lapsen toista vanhempaa ei voida velvoittaa tapaamisiin pakotteilla.  Muissa Euroopan maissa tapaamisten pakotteista ollaan pikemminkin luopumassa. Sen sijaan vanhemmat pitävät tärkeänä perheneuvonnallisen tuen saantia tapaamishaasteissa.    

a)	Vieraannuttaminen ja muut tapaamisen toteutumiseen liittyvät vaikeudet

Vieraannuttaminen on vakavaa vanhemmuuden taitojen puutetta. Muistion mukaan valiokunnan asiantuntijoiden mukaan vieraannuttamisen kieltäminen onkin jo sisällytetty lakiin. Yhden Vanhemman Perheiden Liitolla on sama käsitys, sillä täytäntöönpanon pakotteet ovat tiukat.  Jos lähivanhempi ei luovuta lasta vahvistettuna aikana toiselle vanhemmalle, hänelle asetetaan yleensä noin 1000 euron suuruinen uhkasakko. Sakko voi olla myös juokseva eli sakko kasvaa jokaisesta estokerrasta.  Jos tapaamisia on tiheästi, summa kohoaa nopeasti huomattavaksi.
 
Pakotteet ovat joskus jopa niin pelottavat, että lähivanhempi voi luovuttaa lapsen tapaamiseen, jossa hän tietää lapsella olevan kaappaus- tai hengenvaaran.  Hän joutuu myös itse silloin rikosoikeudelliseen vastuuseen.  Jos vanhempi on esittänyt pelkäävänsä lapsikaappausta tai lapsen pahoinpitelyä, jopa hengenvaaraa, pitää väite ottaa vakavasti ja tuoda se myös esiin asiakirjoissa.  Myös päättävälle viranhaltijalle pitää näissä tapauksissa olla mahdollista joutua esimerkiksi syytteeseen kuoleman tuottamuksesta tms. sanktio, mikäli lähivanhemman pelko osoittautuu aiheelliseksi.      

Vanhemmat ja myös jopa viranomaiset ovat kuitenkin tietämättömiä lapsen huoltolain täytäntöönpanosta ehkä siksi, että tapauksia on vähän. Liitto esittääkin, että lisättäisiin asian tiedotusta ja koulutusta viranomaisille. 

b)	Lapsen asuinpaikan muuttaminen

Muistiossa tuodaan esiin mahdollisuudesta velvoittaa vanhempi kirjallisesti ilmoittamaan perheen muutto toiselle paikkakunnalle. Lapsen muuttoilmoitus kuitenkin tehdään jo kirjallisena ja maistraatti kysyy toiselta vanhemmalta suostumusta yhteishuollossa olevan lapsen muuttoon.  

2.5. Vastuu lapsen tapaamiskustannuksista

KKO 2003 ratkaisun jälkeen tapaamiskustannusten jakautuminen on muuttunut epäselväksi. Aikaisemmin tapaaja maksoi kulut, mikäli vanhemmat eivät muusta olleet sopineet. Vähävaraiselle etävanhemmalle tapaamiskulut voidaan maksaa harkinnanvaraisena toimeentulotukena, mutta ei kuitenkaan yleensä lähivanhemmille.  Tämän kanssa onkin ristiriitaista, että vuoden 2003 jälkeen isoihin tapaamiskuluihin osallistumattomuus voidaan katsoa tapaamisten estämiseksi, joihin voidaan asettaa pakotteista.

Mitä tehdä esimerkiksi tilanteessa, jossa etävanhemman kanssa on sovittu lapsen tapaamismatkojen maksamisesta, hän asuu Venäjällä ja elatusapu on maksukyvyttömyyden vuoksi vahvistettu nollaksi.  Hän ei voi saada suomalaista toimeentulotukea tapaamisiin.  Siirtyykö tapaamisten maksaminen lähivanhemmalle ja saako hän samalla oikeuden toimeentulotukeen?  

Onkin tärkeää selkeyttää tapaamiskustannusmenettely ja myös kummankin vanhemman oikeus toimeentulotukeen eri tapauksissa. 

3. Oikeudenkäyntimenettely pitää keskittää perhetuomioistuimiin tai -osastoihin

Nykyisin saman lapsen huolto- ja tapaamiskiista voi olla menossa samanaikaisesti käräjä-, hovi- tai korkeimmassa oikeudessa ja lastensuojelun valitus hallinto-oikeudessa tai korkeimmassa hallinto-oikeudessa.  Eri prosessit etenevät eriaikaisesti, viestit viranomaisilta toisille ei ymmärrettävästi useinkaan kulje ja vanhemmille annetut tuomioistuinpäätökset voivat olla pahimmillaan olla jopa keskenään vastakkaisia. Perheasiat pitääkin keskittää samoihin tuomioistuimiin, esimerkiksi perhetuomioistuimiin tai käräjäoikeuksien tai hallinto-oikeuksien perheosastoihin. 

Tuomioistuinsovittelu on laajennettava niin, että asiantuntijan käyttö pitää olla vanhemmille mahdollista maksutta myös lapsen asumisen, huolto- ja tapaamiskiistan tuomioistuinkäsittelyissä. Tuomioistuimessa käräjätuomarin apuna pitää olla perheneuvonnan ja lapsen kasvun ja kehityksen asiantuntija, lastenpsykologi tai lastenpsykiatri.  

Käräjäoikeuden asiantuntija-avustaja korvaamaan sosiaalitoimen selvitystyötä

Follo -sovittelutoiminnan menestys perustuu siihen, että käräjätuomari työskentelee yhdessä lapsen kasvun ja kehityksen asiantuntijan kanssa. Follo-mallissa on kuitenkin vielä vakavia vajeita, esimerkiksi se, ettei perheen lapsia pääsääntöisesti kuulla lainkaan. Tämä on vastoin YK:n lapsen oikeuksien sopimusta.  

Tuomioistuinsovittelua ei myöskään saa käyttää varsinaisissa huoltokiistoissa, joiden osapuolilla on ollut esimerkiksi lähisuhdeväkivaltaa tai jompikumpi osapuoli on ollut alisteisessa asemassa.  Nämä muut huoltokiistat ovatkin näin ollen luonteeltaan vielä haastavampia kuin tuomioistuinsovittelut.  Myös varsinaisissa huolto- ja tapaamiskiistojen tuomioistuinkäsittelyissä pitäisi tämän vuoksi olla vähintään sama työskentelypari kuin tuomioistuinsovittelussakin.  

Norjassa käräjätuomarin apuna on ollut lapsen kasvun ja kehityksen asiantuntija, psykologi tai lastenpsykiatri. Hän laatii perheen sosiaalisen selvityksen ja kuuntelee lapsia.  Hän seuraa konkreettisesti mahdollisen väliaikaismääräyksen toimivuutta käytännössä haastattelemalla perheen jäseniä näiden kotona väliaikaismääräyksen aikana. Näin päätöksen tekijällä, käräjätuomarilla, olisi nykyistä enemmän tarpeellista tietoa vaihtoehdon toimivuudesta käytännössä, esimerkiksi toteutuvatko lapsen tapaamiset vai ei, kuka tapaamisia estää ja minkä takia vai laiminlyökö niitä joku osapuoli. Suomessa väliaikaismääräyksen toimivuudesta on  saatavilla käytännössä vain sana vastaan sana.  Norjan mallin tehokkuudesta kertoo se, että uusintakiistoja on suhteellisesti vähemmän kuin Suomessa.  

Lapsen huoltolakia tulee muuttaa niin, että vanhemman harjoittama väkivalta lasta kohtaan  huomioidaan vakavana vanhemmuuden puutteena. Huoltokiistoista, joihin liittyy lähisuhdeväkivaltaa, 40 % muuttuu huoltokiistakierteiksi (Hautanen, Teija 2010).

Asiantuntijan työ tekisi käytännössä sosiaalitoimen selvitykset tarpeettomaksi. Näin säästyneet henkilötyövuodet voitaisiin siirtää kunnilta käräjäoikeuksiin. Järjestely nopeuttaisi käsittelyjä. Jo pelkkä puolen vuoden Follo –kokeilu aikoinaan vähensi Helsingissä merkittävästi selvityspyyntöjen määrää sosiaalitoimelle. 

Täytäntöönpanosovittelun keskittäminen muutamaan valtakunnalliseen yksikköön 

Suomessa perheitä, jotka ovat huolto- ja tapaamiskiistan täytäntöönpanomenettelyssä,
on vain muutamia kymmeniä ja itse täytäntöönpanojakin vain muutamia satoja. On tehotonta, että täytäntöönpanosovittelut ovat olleet siroteltuina 313 kuntaan. Useilla täytäntöönpanosovittelijoilla onkin uransa aikana vain yksi sovittelu. Kuitenkin juuri sovittelussa olevat perheet tarvitsisivat avukseen asiantuntijoita, joille myös kertyisi kokemustietoa.  Mm. Optulan Huoltokiistojen käsittelystä tehdyn tutkimuksen mukaan (Litmala, Valkama, 2007) monet näistä perheistä on moniongelmaisia ja tuomioistuinkiistat pitkäkestoisia. Perheillä on usein taustalla lähisuhdeväkivaltaa ja lastensuojelun asiakkuus.  Yhden Vanhemman Perheiden Liitto ry ehdottaakin, että lasten huollon, tapaamisten ja asumisten täytäntöönpanosovittelu siirretään kunnilta esimerkiksi neljälle valtakunnalliselle täytäntöönpanosovitteluryhmälle. Sovittelun tulisi olla moniammatillista ryhmätyötä, jossa mukana olisi myös päihde- ja lähisuhdeväkivallan asiantuntijoita juridiikan ja lapsen kasvun ja kehityksen asiantuntijoiden ohella. 

Lapsen edun määrittely on kiireellisintä

Nykyisen lain mukaan huolto- ja tapaamiskiistat on ratkaistava ensisijaisesti lapsen edun mukaisesti.  Ongelmana on kuitenkin se, että hyvin erilaisia päätöksiä perustellaan lapsen edulla (Koulu, Sanna  Lapsen huolto- ja tapaamissopimukset. Vantaa 2014).  Perheministeriön on valmisteltava Lapsen huolto- ja tapaamislain muutokset, jotka koskevat lapsen edun määrittelyä sekä lapsen kasvun ja kehityksen asiantuntijan käyttöä huolto- ja tapaamiskiistojen tuomioistuinkäsittelyssä sekä asiantuntijan pätevyysvaatimuksia. 

3.2. a) Määräaika sosiaaliviranomaisen selvitykselle

Sosiaaliviranomaisen selvitys tulisi korvata käräjätuomarin työparilla, jolla olisi lapsen kasvun ja kehityksen asiantuntemus.  Lapsen huoltoon, tapaamiseen ja asumiseen liittyvässä kiistassa usein kumpikin osapuoli perustelee kantaansa sillä, että toinen vanhempi estää lapsen kasvua ja kehitystä. Eri organisaatiossa oleva viranomainen, jolla on enintään lapsen kasvua ja kehitystä käsittelevä lisäkurssi, ei ole riittävä. Asia ei ainakaan parane sillä, että lainsäädännöllä vielä kiirehditään selvityksen tekemistä. 

Sen sijaan lapsen huolto- ja tapaamiskiistat pitää käsitellä huolellisesti ammattitaidolla niin, että kaikki olemassa oleva lapsen kasvun ja kehityksen asiantuntemus on käräjätuomarin eli päättäjän käytettävissä käräjäoikeudessa. Tämä on myös tärkeä osa perheen kriisityötä. Huolellinen työskentely estää uusintaoikeudenkäynnit ja niiden kustannukset veronmaksajille.

b)	Olosuhdeselvityksen hankkiminen ostopalveluna

Yhden Vanhemman Perheiden Liitto ry on kriittinen ostopalveluna, ei-viranomaisvastuulla hankittuihin selvityksiin. Lainsäädännön arviointitarve näitä tapauksia varten on ilmeinen. 

3.3. Lapsen kuuleminen ja osallistuminen

Lasta tulee aina kuulla ikäkauden mukaisesti huolto- ja tapaamiskiistan yhteydessä. Myös vauvaikäistä voidaan ”kuulla” psykologisin menetelmin (Taskinen, Sirpa Lapsen etu huolto- ja tapaamiskiistassa, 2000).

Lapsen kuuleminen ja osallistuminen on vanhempien huolto- ja tapaamiskiistassa Norjassa järjestetty käräjätuomarin työparina toimivan asiantuntija-avustajan, psykologin tai lastenpsykiatrin toimesta.  Siihen liittyy havainnointia ja keskustelua lasten ja hänen vanhempiensa kanssa näiden kodeissa.  Joskus myös käräjätuomari itse on mukana kotikäynnillä. Pidämme tätä oikeana suuntana. Norjassa on uusintaoikeudenkäyntejä vähemmän kuin Suomessa.
 
3.4. Toistuvat huoltajuusoikeudenkäynnit

 Jatkuva huolto- ja tapaamiskiistan ylläpito tuomioistuimessa on yksi kiusaamisen muoto, joka ahdistaa uhreja ja usein eniten lapsia.  Yhden Vanhemman Perheiden Liitolle on tuotu esityksiä, että lapsi olisi automaattisesti oikeutettu psyykkiseen tukeen, silloin kun vanhemmilla on huolto- ja tapaamiskanne vireillä. Kanteen esilletulo kestää esimerkiksi Helsingissä yleensä vuoden verran. Se on pitkä aika pelätä.

Jos vanhempi käynnistää huolto- ja tapaamisoikeudenkäyntejä toistuvasti ja toisella osapuolella on näyttöä siitä, että käsittely uusitaan ainoastaan kiusamielessä (esimerkiksi kirjallisia uhkauksia), pitää kummankin vanhemman oikeudenkäynnin kustannukset määrätä uhkauksen toteuttajan maksettavaksi. Mm. Teija Hautala havaitsi väitöskirjassaan vuonna 2010, että toistuvien huoltajuuskiistojen taustalla oli lähisuhdeväkivaltaa.

3.5. Lapsen huoltoa ja huostaanottoa koskevien prosessien päällekkäisyys

Yhden Vanhemman Perheiden Liitto ry pitää haasteena sitä, että perheellä voi olla samanaikaisesti käräjäoikeudessa huolto- ja tapaamiskiista sekä hallinto-oikeudessa lastensuojeluun liittyvä asia. Näiden päätökset voivat olla jopa täysin vastakkaisia:
esimerkiksi käräjäoikeus määrää tiheitä tapaamisia lapselle ja vanhemmalle, mutta lastensuojelu kieltää tapaamiset kokonaan kiireellisen huostaanoton uhalla. 

Liiton mukaan tämä voidaan estää keskittämällä perheasiat esimerkiksi perhetuomioistuimiin tai nykyisiin käräjä- tai hallintotuomioistuimiin omalle osastolle. Nykyisissä hallintotuomioistuimissa on jo olemassa lasten ja perheiden asiantuntemusta.  

4. Lapsen huolto

On kannatettavaa harkita sosiaalilautakunnassa vahvistettavien vanhempien sopimusoikeuden laajentamista vanhempien työnjakoasioihin sekä oheishuoltajuuden vahvistamiseen, koska tämä alentaisi niiden käyttämistä. Sosiaaliset selvitykset tulisi kuitenkin korvata ainakin osittain asiantuntija-avustajan toiminnalla käräjäoikeudessa, jolloin myös työnjako voidaan säilyttää tuomioistuimella.  

4.4 - 4.5. Pakollinen vanhemmuussuunnitelma

Yhden Vanhemman Perheiden Liitto ry on esittänyt, että kaikille erovanhemmille tarjotaan mahdollisuutta julkisen sektorin järjestämään eroneuvotteluun, joka käytännössä olisi muistiossa mainitun vanhemmuussuunnitelman laatimista.  Vanhemmat yhdessä suunnittelisivat millaisena lapsen arki toteutuisi eron jälkeen kahdesta kodista käsin.  Esimerkiksi lapsen asumiseen, huoltoon ja tapaamiseen liittyvät yksityiskohdat kuten lapsen harrastukset ja niihin kuljettaminen, vanhempien tiedonsaanti lapsen asioista, terveydenhuoltoon ja koulutukseen liittyvät päätökset, lapsen tilin käyttö, lapsen uskonnollinen kasvatus ja äidinkieli jne.

4.5 Hallituksen kärkihankkeen Lapset ja perheet –hankkeen erokeskukset

Yhden Vanhemman Perheiden Liitto ry pitää erittäin tärkeänä Lapset ja perheet –hankkeeseen liittyviä  varhaisen tuen matalankynnyksen poikkihallinnollisia, moniammatillisia erokeskuksia, jotka olisivat osa hankkeen perhekeskuksia. Tärkeää on myös, että erokeskuksissa olisi myös mahdollisuus kokemusasiantuntijan tapaamisiin, kuten Keski-Uudenmaan kunnissa (ns. KUUMA -kunnissa) on kokeiltu perheoikeudellisessa yksikössä. 

Koska aikuisten ja lasten eroryhmistä on erittäin hyviä kokemuksia, niitä pitäisi olla tarjolla jokaiselle eroperheen jäsenelle, niin aikuisille kun lapsillekin. Jos niitä järjestetään jatkossakin pääasiassa kolmannen sektorin voimin, on niiden riittävä rahoitus taattava. Eroryhmille tulee laatia yhtenäiset kriteerit.

Yhden Vanhemman Perheiden Liitto ry on tuottanut eroryhmiä yhteistyössä toisten järjestöjen, seurakuntien ja kuntien kanssa jo 17 vuoden ajan. Lisäksi liitto on kehittänyt kokemusasiantuntijan vetämiä vanhempien vertaisryhmiä jo 40 vuoden ajan.  Vertaistuen on todettu olevan tehokas tukimuoto esimerkiksi masentuneille ja myös erokriisistä toipuville. Liiton kokemuksen mukaan toinen eronnut on toivon antaja, johon mikään viranomainen ei pysty. Vertaistuki auttaa myös hyväksymään kriisiin liittyvät kuluttavat häpeän ja vihan tunteet. Vertaistuesta on hyötyä myös lapsille.  Tavallisinta on, että lapsi ei ole keskustellut kenenkään kanssa vanhempiensa erosta, ei toisten lasten eikä aikuisten. Järjestöt voivat järjestää vertaisryhmiä myös ilta-aikoina ja viikonloppuisin, mikä sopii yleensä perheille, mutta ei niinkään julkisen sektorin työntekijöille. Sen vuoksi järjestöjen vertaistukiryhmät toimivat tehokkaina ja vaikuttavina julkisen sektorin työn täydentäjinä perhekeskuksissa.

Susanna Kavonius                                                        Heljä Sairisalo
puheenjohtaja                                                               toiminnanjohtaja