KOUVOLAN HOVIOIKEUS

Kouvola 5.6.2003

Nro L 5

				Oikeusministeriölle

Viite:	Oikeusministeriön kirje 31.3.2003
	nro OM 17/41/2002, OM 013:00/2002

Asia:	Lausunto sovittelutyöryhmän
	mietinnöstä (työryhmämietintö 2003:2)

	Viitekirjeessä pyydettynä lausuntonaan hovioikeus esittää kunnioittavasti 		seuraavaa:

Yleistä		
Ehdotuksen lähtökohta luoda tuomioistuimien yhteyteen oikeudenkäynnille vaihtoehtoinen sovittelumenettely, jossa riitaa voitaisiin tuomitsemisen sijasta pelkästään sovitella, on tavoiteltava. Ehdotus merkitsee olennaista muutosta tuomarin rooliin ja se asettaa tuomareille uusia vaatimuksia tuomarin tehtävän hoitamisessa. Tuomitsemistoiminnan sijasta tuomarin tulee toimia tuomioistuinsovitteluun tulevassa asiassa sovittelijana sekä vahvistaa ja ehdottaa sovintoja, jotka mahdollisesti eivät ole aineellisen lainsäädännön mukaisia. Ehdotuksessa sovittelijan ensisijaiseksi rooliksi on asetettu toimiminen sovintoa edistävästi ja toissijaiseksi johtaa osapuolet sovintoon muun muassa ehdottamalla sovintoratkaisua asiassa. Rajanveto näiden roolien välillä saattaa olla käytännössä vaikeaa. Hovioikeus pitääkin tärkeänä, että ehdotuksen toteutuessa tuomarikunnalle järjestetään riittävää koulutusta. Hovioikeus kiinnittää lisäksi huomiota siihen, että ehdotuksen perusteella ei voida ennakoida, minkälaisia asioita sovittelumenettelyyn tulee, mihin on erityisesti kiinnitetty huomiota jäljempänä lausunnon 2 §:ää koskevassa osuudessa.

Yksityiskohtaiset huomautukset

	1 luku 	2 §		

Ehdotuksen perusteluissa on todettu, että tuomioistuinsovittelun tarkoituksena ei ole toimia ensi vaiheen oikeussuojakeinona taloudelliselta arvoltaan vähäisissä kuluttajansuoja-asioissa. Säännöksessä näiden asioiden tuomista tuomioistuinsovitteluun ei ole rajoitettu. Säännöksen tarkoitus ilmenee siten ainoastaan perusteluista ja säännöksen perusteella onkin vaikea arvioida, mitä asioita tuomioistuimiin tulee. Vaarana on oikeuskäytännön muodostuminen epäyhtenäiseksi. Tätä eivät edesauta ainakaan lakiehdotuksessa tuomioistuinsovittelun edellytyksiä kuvaavat termit “sopivaksi” ja “tarkoituksenmukaiseksi”.

	2 luku	3 §

Säännöksen 1 momentissa ja sitä koskevissa perusteluissa on ristiriitaisuutta siltä osin, tuleeko osapuolten asiassa, joka ei ole vireillä tuomioistuimessa, hakea sovittelua yhdessä vai voiko ainoastaan toinen osapuoli yksin hakea sovittelua. Säännöksen mukaan molempien riidan osapuolten on haettava sovittelua, kun taas perusteluissa todetaan, että vaihtoehtoisesti hakemuksessa tulisi olla luotettava selvitys osapuolten halukkuudesta sovittelun käynnistämiseen. 

Säännöksen 3 momentissa on todettu tuomioistuimen kokoonpano tuomioistuinsovittelua aloitettaessa. Perusteluosassa on laajalti pohdittu tuomioistuinsovittelun vireillepanon oikeusvaikutuksia ja todettu, että sovittelu ei katkaise kanteen nostamiselle mahdollisesti säädettyjä määräaikoja. Tämä olisi aiheellista todeta myös lakitekstissä.

5 §

Tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa sovittelun pääsääntöisesti toimittaisi muu kuin asiaa valmistellut tuomari, jolloin sovittelun kariutuessa asiaa valmistellut tuomari voisi jatkaa valmistelua ja ratkaista asian. Toisaalta, jos valmistelussa päästään lähelle sovintoa, voisi olla tarkoituksenmukaista, että asiaa valmistellut tuomari jatkaisi myös sovittelijatuomarina. Tällaisessa tapauksessa sovittelun epäonnistuessa sovittelijatuomarina toiminut asiaa valmistellut tuomari olisi kuitenkin esteellinen jatkamaan asian käsittelyä. Oikeudenkäymiskaaren 5 luvun 26 §:n mukaan tuomioistuimen on dispositiivisessa asiassa pyrittävä saamaan asianosaiset sopimaan asia. Tämä sovintoon pyrkiminen ei ainakaan pääsääntöisesti tee asiaa valmistelevaa tuomaria esteelliseksi jatkamaan jutun käsittelyä. Lakiehdotuksen 5 pykälän 2 momentin säännös poikkeaa edellämainitusta oikeudenkäymiskaaren säännöksestä, vaikkakin asiaa valmistelevan tuomarin ja sovittelijatuomarin rooleilla on lähinnä vain aste-ero.

	3 luku	 7 §

Säännöksen 3 momentin perusteella näyttää siltä, että sovittelussa syntyneeseen ratkaisuun ei voitaisi sisällyttää riidan kohteen ulkopuolisia elementtejä. Tarkoituksenmukaisuutta olisi arvioitava ainoastaan sovittelun kohteena olevan riidan tosiseikaston perusteella, mikä saattaisi olla tarpeen todeta myös säännöksessä.

8 §

Säännöksen perusteluista saa virheellisen käsityksen siitä, että myös indispositiivisessa asiassa osapuolten olisi mahdollista tehdä sovinto, joka suoraan voitaisiin vahvistaa sovinnoksi asiassa. Lain mukaan tämä ei kuitenkaan ole mahdollista vaan saavutettu sovinnollinen ratkaisu tulee tehdä päätöksen muodossa. Ehdotuksen 2 §:ää koskevissa perusteluissa sivulla 52 tämä onkin todettu selvemmin.

	4 luku	9 §

Hovioikeus pitää hyvänä sitä, että tuomioistuinsovittelu on luottamuksellista aivan kuten säännöksessä on esitetty.

10 §

Ehdotettu 1 momentti ei hovioikeuden mielestä ole onnistunut. Epäselväksi jää, mitä tarkoitetaan “sovintoon pääsemiseksi esittämisellä” sekä “vetoamisella hänen näin esittämiinsä seikkoihin”.

Sovittelun tarkoitus vaarantuisi, jos sovittelussa jouduttaisiin välttämään sellaisten sovittelun onnistumiseksi tärkeiden seikkojen esittämistä, joihin vetoaminen olisi sovittelun mahdollisesti kariuduttua aloitettavassa oikeudenkäynnissä ilman vastapuolen suostumusta kiellettyä.

	5 luku	12 §

Säännöksessä on todettu osapuolten ensisijaisesti vastaavan muista tuomioistuinsovittelusta aiheutuvista kustannuksista pääluvun mukaisessa suhteessa. Perusteluissa on kuitenkin todettu osapuolten vastaavan mainituista kuluista puoliksi. 

Pääluvun mukainen suhde voi olla jotain muutakin kuin “puoliksi”.

	6 luku	14 §

Säännöksen 2 momentissa oleva muutoksenhakumahdollisuus asettaisi hovioikeuden erikoiseen asemaan, koska kysymyksessä ei ole oikeudellisella perusteella ratkaistava valitusasia vaan ratkaisu, joka perustuu tarkoituksenmukaisuusharkintaan. Tällaiseen päätökseen ei tulisi olla muutoksenhakuoikeutta. Säännöksen perusteluissakaan ei ole tuotu esille, miksi muutoksenhakuoikeus tältä osin on katsottu tarpeelliseksi.

Muilta osin hovioikeudella ei ole ehdotuksesta huomautettavaa.

Lausunto on valmisteltu työryhmässä, jossa ovat olleet jäseninä hovioikeudenlaamanni Matti Hoppu, hovioikeudenneuvos Timo Palmgren ja määräaikainen hovioikeudenneuvos Olli Kyrö. Työryhmän sihteerinä on toiminut viskaali Tiina Isokääntä.

Presidentti		Jussi Kivinen

Viskaali		Tiina Isokääntä