KUOPION KÄRÄJÄOIKEUS
LAAMANNI
Kuopion oikeus- ja poliisitalo
Suokatu 44 A, 70110 Kuopio
PL 44, 70101 Kuopio                                                               
Puh. (017) 246211                                                      
Sähköposti juha.hyvarinen@om.fi                                                    

30.5.2003     N:o     H

Asia:    lausunto sovittelutyöryhmän mietinnöstä  2003:2
           (OM 17/41/2002,OMO 13:00/2002)

O i k e u s m i n i s t e r i ö l l e

Alioikeusuudistuksen yhteydessä vuonna 1993 säädetyt oikeudenkäymiskaaren uudet sovintoa koskevat säännökset ovat hyvin edistäneet sovintoon pyrkimistä oikeudenkäynnissä. Merkittävä osa riita-asioista päätyy käräjäoikeudessa sovintoon. Sovintomenettelyssä voidaan nykyisinkin ottaa huomioon kohtuusnäkökohdat ja tarkoituksenmukaisuuskysymykset.  Ongelmana on ollut lähinnä se, että kaikki tuomarit eivät ole hyväksyneet samalla tavoin aktiivista  sovinnon edistämistä, mistä johtuen käytäntö eri puolilla maata vaihtelee. Lisäksi nykyisessä sovintomenettelyssä tuomarin puolueettomuus saattaa vaarantua. Joka tapauksessa nykyinen menettely on toiminut hyvin ja sillä on saavutettu merkittäviä tuloksia.

Käräjäoikeus katsoo, että ensisijaisesti tulisi pyrkiä nykyisen järjestelmän kehittämiseen. Tuomioistuimille tulisi antaa mahdollisuus ohjata asia, joka tulisi vireille normaalilla haastehakemuksella, erilliseen tuomioistuinsovitteluun joko viran puolesta tai asianosaisten pyynnöstä. Edellytyksenä tulisi olla, että asia tuomioistuimen mielestä sopii sovitteluun ja että sovittelu olisi tarkoituksenmukaista. Sovittelijana toimisi tuomari. Sovittelu tapahtuisi oikeudenkäynnin ulkopuolella, joten se ei olisi julkinen. Menettelyssä sovinto voitaisiin vahvistaa kuten nykyisinkin. Ellei sovintoon päästäisi, asian käsittely jatkuisi julkisessa oikeudenkäynnissä. Sovittelijana toiminut tuomari ei osallistuisi asian myöhempään käsittelyyn. Tämä mahdollistaa tuomarin aktiivisen roolin itse sovintomenettelyssä.
Yllä kuvattu vaihtoehto vastaa Norjassa käynnistettyä kokeilua, mitä nyt ollaan vakinaistamassa.

Käräjäoikeus ei sinänsä vastusta työryhmän mietinnössä esitettyä menettelymallia, mutta pitää kuitenkin yllä mainittua vaihtoehtoa parempana. 

Työryhmän esittämä sovittelun aloittaminen myös osapuolten erillisellä hakemuksella aiheuttaa sen, että tuomioistuimiin tulee uusi  asiakas- ja asiaryhmä, joka aiheuttaa  nykyiseen menettelyyn verrattuna paljon lisätyötä ja vaatii lisää henkilöstöresursseja. Jos menettelyssä ei päästäkään sovintoon, niin myös asianosaisten oikeudenkäyntikustannukset saattavat nousta nykyiseen verrattuna huomattavasti, mikäli asia  sovittelumenettelyn jälkeen joudutaan käsittelemään haastehakemuksella vireille pannussa oikeudenkäynnissä.
Myös ulkopuolisen sovittelijan käyttö ei ole  ongelmaton vaihtoehto.  Kun asianosaiset joutuvat vastaamaan ulkopuolisen sovittelijan kuluista, niin ulkopuolisen sovittelijan käyttö voi jäädä merkityksettömäksi. Sovittelu tulisi jättää tuomioistuimen tehtäväksi.

Mikäli työryhmän esitys toteutetaan, tulisi myös harkita menettelyn kokeilua määrätyissä käräjäoikeuksissa ja  vasta sen jälkeen vakinaistaa menettely.

Juha   Hyvärinen
laamanni