HELSINGIN KÄRÄJÄOIKEUS								18.6.2003

Viite: Oikeusministeriön lausuntopyyntö 31.3.2003    OM 17/41/2002
			OM013:00/2002

Yleistä	Oikeusministeriön asettaman työryhmän esityksessä ehdotetaan säädettäväksi laki riita-asioiden sovittelusta yleisissä tuomioistuimissa. Sovittelu toteutettaisiin vaihtoehtona oikeudenkäynnille olemassaolevan käräjäoikeusorganisaation puitteissa.

	Esityksen tavoitteena on lisätä tuomioistuimien menettelyvalikoimaa ja parantaa niiden palvelukykyä monipuolistuvassa riidanratkaisukentässä. Esityksen tavoitteena on myös seurata kansainvälistä kehitystä riitojen ratkaisun alalla ja osaltaan vastata Euroopan neuvoston ja Euroopan unionin suosituksiin kehittää vaihtoehtoisia menettelyjä tuomioistuimien yhteyteen.

	Työryhmä on mietinnössään katsonut, että uusi menettely voisi vähentää niitä jännitteitä, jotka rasittavat oikeudenkäynnin yhteydessä tapahtuvaa sovittelua. Käräjäoikeus katsoo, että oikeudenkäymiskaaren säännökset sovinnosta ovat tarpeeksi joustavia. Tuomari voi nykyisessä järjestelmässäkin vireillä olevassa asiassa toimia yhtä tehokkaasti sovinnon aikaansaamiseksi kuin ehdotetussa järjestelmässä. 

	Ehdotetulla uudella sovittelujärjestelmällä on kuitenkin selviä etuja.  Tuomioistuinsovittelua voisi hakea asiassa, joka ei ole vireillä tuomioistuimessa. Kansalaisten mahdollisuus saada riitoja ratkaistuksi helpottuisi. Sovittelussa noudatettu yksinkertainen menettely on asianosaisten kannalta helppoa, nopeaa ja halpaa. 

	Ehdotus vastaa EU:n tavoitteita vaihtoehtoisista riidanratkaisumenette-
	lyistä. Helsingin käräjäoikeus puoltaa uuden tuomioistuinsovittelun käyttöönottoa. Työryhmän ehdotus vaatii kuitenkin vielä perusteellisen jatkovalmistelun. Ehdotettu sääntely on liian ylimalkainen ja sitä on myös korjattava eräiltä periaatteellisilta osin. Käräjäoikeus puuttuu jäljempänä vain eräisiin yleisluonteisiin seikkoihin.

Ehdotuksen vaikutus käräjäoikeuden työhön

	Koska kynnys tuoda riitoja käräjäoikeuteen laskee, on odotettavissa, että käräjäoikeuden työmäärä kasvaa. Kasvun suuruus riippuu olennaisesti  siitä, minkälaisia asioita ehdotettu järjestelmä tuo tuomioistuimiin.

	Mietinnössä on katsottu, että uudistuksen ei pitäisi aiheuttaa lisätöitä tuomioistuimille. Jos ehdotus tuo tullessaan paljon uusia asioita, jotka muutoin eivät olisi tulleet tuomioistuinmenettelyyn, ehdotuksen lausuma ei pidä paikkaansa.

 	Työryhmän mietinnössä todetaan, että tuomioistuinsovittelun tarkoituksena ei ole toimia ensivaiheen oikeussuojakeinona taloudelliselta arvoltaan vähäisissä  kuluttajansuoja-asioissa, vaan ne tulisi edelleen käsitellä kuluttajansuojaviranomaisten toimesta. Sopivalla käsittelymaksulla voidaan torjua luonteeltaan esimerkiksi kuluttajaneuvontaan ja muuhun kuluttajansuojan viranomaistoimintaan kuuluvien asioiden tuomista tuomioistuin- sovitteluun.

	Uuden järjestelmän tavoitteiden saavuttaminen edellyttää, että sovittelijana toimiva tuomari mieltää tehtävänsä oikein. On ilmeisesti järkevää keskittää sovittelutehtävät tietyille tuomareille, jotka myös  kouluttautuvat tähän tehtävään. Kuten työryhmä toteaa, sovittelijan tehtävässä tarvitaan neuvottelu- ja vuorovaikutustaitoja sekä ihmistuntemusta jopa enemmän kuin oikeudenkäynnissä. 

	Suurissa käräjäoikeuksissa löytynee tarpeeksi monta tuomaria tähän uuteen tehtävään, mutta pienissä yksiköissä saattaa tulla ongelmia jo pelkästään esteellisyyssyistä.

Eräät yksityiskohtaiset huomautukset

Soveltamisala ja edellytykset

	Lakiehdotus koskee kaikkia yleisissä tuomioistuimissa käsiteltäviä riita-asioita. Käräjäoikeus suhtautuu kielteisesti siihen, että sovittelu ulotettaisiin esimerkiksi riitoihin, joissa osapuolina ovat oikeushenkilömuodossa toimivat elinkeinonharjoittajat. Myöskään esimerkiksi yhtiöoikeudelliset asiat tai työsuhderiidat eivät käräjäoikeuden mielestä sovellu ehdotettuun sovittelumenettelyyn. Luonteeltaan sovintomenettely ei saa lähestyä asianajotoiminnan tai välimiesmenettelyn alueelle ulottuvaa ilmaista palvelua. 
		
	Ehdotuksessa sovittelun edellytykseksi on asetettu vain 2 §:n rajaukset eli asianosaisten pyyntö ja tarkoituksenmukaisuusharkinta. 

	Käräjäoikeus katsoo, että soveltamisalaa ja soveltamisedellytyksiä tulisi rajoittaa täsmällisesti ja että ne tulisi säännellä lakitekstillä. Rajaus tulisi tehdä sekä asianosaisten että asioiden laadun osalta.
	Sovittelu ei sovellu hovioikeuteen tai korkeimpaan oikeuteen. Tässä vaiheessa on jo annettu oikeudellisiin perusteisiin nojautuva tuomioistuimen tuomio.

	Jos asianosaiset haluavat vielä neuvotella esimerkiksi täytäntöönpanoon taikka suoritusmääriin tai -aikatauluihin liittyvistä kysymyksistä, ei siihen enää tarvita tuomioistuinmenettelyä. Tuntuisi oudolta jos esimerkiksi kohtuusharkinnan sisältäviin oikeudellisesti ratkaistuihin tuomioihin pyrittäisiin uudelleen hakemaan kohtuusratkaisua tuomioistuimissa.

	Tuomioistuimella tulee aina olla myös harkintavalta, otetaanko asia sovitteluun. Tämä on perusedellytys sille, että sovintomenettelyn väärinkäyttö voidaan estää ja että sovitteluun ei oteta siihen soveltumattomia asioita.

Tuomioistuinsovittelun aloittaminen

	Ehdotuksen mukaan myös asiassa, joka on jo vireillä tuomioistuimessa,  voitaisiin aloittaa sovittelu. Käräjäoikeus katsoo, että tuomioistuinsovittelun tulisi olla mahdollinen vain ennen riidan vireilletuloa.

	Vireillä olevassa asiassa noudatetaan  oikeudenkäymiskaaren sovintoa koskevia säännöksiä. Ehdotettu palaaminen toisenlaiseen sovittelumenettelyyn olisi epätarkoituksenmukaista ja rasittaisi tuomioistuimia väärin. Oikeudellisesta valmistelusta palattaisiin tarkoituksenmukaisuusharkintaan.
	Nykyinen sovintoon pyrkivä menettely kattaa riittävästi myös uuden sovintomenettelyn tilanteet.

	Käräjäoikeus katsoo, että sovittelumenettely voisi katkaista vanhentumisen ja myös pidentää kanteiden määräaikoja. Tästä tulisi joka tapauksessa säätää laissa.

Sovittelija ja korvaus

	Ehdotettu sovittelu on tarkoitettu nimenomaan maksuttomaksi tuomioistuintoiminnoksi. Ehdotuksessa on kuitenkin lähdetty siitä, että sovittelijaksi voitaisiin määrätä joku muukin tehtävään soveltuva henkilö. Käräjäoikeuden mielestä tämä vie pohjan käsitteeltä tuomioistuinsovittelu. Vain tuomioistuimen suorittamassa sovittelussa voidaan varmistaa, että vahvistettava sovinto on täytäntöönpanokelpoinen ja pakottavan lainsäädännön mukainen.

	Ehdotuksessa muuta sovittelijaa on perusteltu asiantuntemuksen turvaamisella tai sovittelun saatavuudella. Ehdotuksen mukaankin asianosainen voi käyttää sovittelussa asiantuntijaa sitä vaativissa  kysymyksissä. Saatavuuden kannalta ongelma rajoittunee pieniin tuomioistuimiin, joissa on vähän tuomareita ja joissa epäonnistunut sovittelu aiheuttaisi esteellisyyden takia vaikeuksia käsitellä asiaa enää riita-asiana. Tällainen tilanne on selvitettävissä yhteistyöllä pienten tuomioistuinten kesken.

	Olisi vakava epäkohta, jos sovittelun saatavuuden takia sovittelijana käytettäisiin oikeusavustajaa. Tällöinhän sovittelun epäonnistuminen estäisi paikallisen oikeusaputoimiston oikeusavun siihen muutoin oikeutetuilta kummaltakin asianosaiselta. Asianajo-oikeudessa on perinteisesti katsottu, että tietyn toimiston jonkun asianajajan toimeksianto joltain päämieheltä estää myös muita saman toimiston lakimiehiä ottamasta toimeksiantoa samaa päämiestä vastaan. Oikeusavustajat on yleisemminkin rinnastettu asianajajiin, ja useat oikeusavustajat ovat myös Suomen Asianajajaliiton jäseniä.

	Muulla kuin tuomarilla ja oikeusavustajalla olisi oikeus saada palkkio ja korvaus tehtävästään. Asianajajat tarjoavat jo nyt maksullista sovittelua. Olisi outoa jos “tuomioistuinsovittelu” olisi välillä palveluluonteista ja maksutonta ja välillä maksullinen ostopalvelu. Ehdotus ei sisällä edes mitään sääntelyjä siitä, miten ulkopuolinen sovittelupalvelu hinnoiteltaisiin ja sovittelijan lasku voisi jo sinällään tuoda uuden riidan ainekset.

	Käräjäoikeus katsoo, että sovittelijoina tulisi käyttää pelkästään tuomareita ja käräjäviskaaleja.

Sovittelijan esteellisyys

	Sovittelijana olo tekisi tuomarin esteelliseksi mahdolliseen myöhempään samaa asiaa koskevaan riitaan. Tämä osoittaa toisaalta sen, että vireillä olevaa riita-asiaa ei tule enää voida määrätä sovitteluun. Käytännössähän tämä merkitsisi sitä, että riita-asiaa valmisteleva tuomari voisi välillä siirtää hankalan asian kollegansa käsiteltäväksi ja syntyisi vaara, että valmisteleva tuomarikin joutuisi herkästi esteellisyysväitteen kohteeksi.

	Käytännössä tuomareita kohtaan esitetään jo nykyään liian paljon esteellisyysväitteitä usein vain siksi, että jostain subjektiivisesta syystä halutaan vaihtaa tuomari.

Menettely ja sovittelijan toiminta

	Lakiedotuksessa ei ole oikeastaan mitään menettelysäännöksiä. Ehdotetun kaltainen menettely voikin olla hyvin vapaamuotoinen. Jotta sovittelu löytäisi yhdenmukaisia muotoja, tulisi laissa kuitenkin olla käytäntöä ohjaavia sääntöjä.

	Esimerkiksi kirjallisesta ja suullisesta menettelystä voisi olla ohjaavia säännöksiä. Vaikka sovinto voidaan perustaa siihen, mikä katsotaan tarkoituksenmukaiseksi, tulisi sen usein perustua joiltakin osin myös tosiasioihin. Sovittelijan keskeisiksi olettamien tosiasioiden osalta sovintomenettelyssäkin olisi hyvä noudattaa kuulemisperiaatetta.

	Sovinnon vahvistaminen edellyttää tavallisesti suullista tai kirjallista sovintoehdotusta. Sovintoehdotuksen olennainen osa on sovinnon kirjallinen lopputulos. Oikeusvoimavaikutuksen takia vahvistetun sovinnon tulisi toisaalta olla lyhyt asiakirja, jossa lopputuloksen ohella olisi riittävä yksilöinti siitä, missä asiassa sovinto on saavutettu, mutta toisaalta sovintoasiakirjaan ei yleensä tulisi kirjata tuomarin sovintoehdotuksen perusteluja. Liian väljä sääntely aiheuttaa vaaran, että sovintoehdotuksia ja sovintoja kirjattaisin joko liian ylimalkaisesti tai liian perusteellisesti.

Sovinnon vahvistaminen

	Ulkopuolisen sovittelijan sovintoehdotuksen vahvistaminen merkitsisi käytännössä tuomioistuimelle kumileimasimen roolia, ellei tuomioistuin itse paneutuisi asiaan. Se, että tuomari ryhtyisi tutkimaan jonkin muun sovittelijan sovintoehdotuksen aineellista sisältöä, on vastoin koko ehdotetun sovintomenettelyn ideologiaa.

	On vaikea ymmärtää, miksi tuomioistuin ryhtyisi kirjaamaan hyväksytyiksi sovinnoiksi asioita, joita se ei itse lainkaan tutki.

Julkisuus

	Kaikissa keskeisissä kansainvälisissä sopimuksissa ja  Suomen perustuslaissa on asetettu sääntö, että tuomioistuinmenettelyn tulee olla avointa ja julkista. On vaikea ymmärtää, miksi eräs toiminto eli tuomioistuinsovittelu yhtäkkiä säädettäisiin pääsääntöisesti salaiseksi. Se sotii tuomioistuinmenettelyn avoimuuden ja julkisuuden ohella myös tuomioistuinten ja niiden toiminnan uskottavuutta vastaan.

	On kokonaan eri asia, että sovintomenettelyn onnistuminen voi toisinaan edellyttää, että sovintomenettelyn asianosaiset antavat toisilleen ja tuomioistuimelle luottamuksellisia tietoja. Ne tulee kuitenkin rajoittaa oikeudenkäyntien kirjallisen aineiston julkisuusrajoitusten ja ei julkisen suullisen menettelyn nykyisen sääntelyn pohjalta.

	Mietinnössä ei ole käsitelty lainkaan julkisuuteen liittyviä kysymyksiä sovitteluasioiden asiainhallintajärjestelmästä ja arkistoinnista.

		
Sovittelukustannukset

	Sovittelumaksun suuruus ja maksuperuste tulisi säätää asianmukaisesti laissa. Muiden sovittelumenettelyn kustannusten tulisi jäädä aina asianomaisen itsensä kannettavaksi.

	Asiaa on käsitelty käräjäoikeuden johtoryhmässä.

	Kauko Huttunen		Antero Nuotto
	laamanni			hallintojohtaja