Luonnos hallituksen esitykseksi eduskunnalle laiksi ulkomaalaislain muuttamisesta

Lausuntopyyntö lähetettiin 22 taholle, joista 19 vastasi. Sisäministeriö pyysi 26.5.2014 päivätyllä lausuntopyynnöllä lausunnot hallituksen esitysluonnoksesta ulkoasiainministeriöltä, oikeusministeriöltä, valtiovarainministeriöltä, sosiaali- ja terveysministeriöltä, työ- ja elinkeinoministeriöltä, sisäministeriön poliisiosastolta ja rajavartio-osastolta, oikeuskanslerinvirastolta, eduskunnan oikeusasiamieheltä, vähemmistövaltuutetulta, lapsiasiavaltuutetulta, korkeimmalta hallinto-oikeudelta, Helsingin hallinto-oikeudelta, Maahanmuuttovirastolta, Poliisihallitukselta, Pakolaisavulta, Pakolaisneuvonta ry:ltä, Suomen Punaiselta Ristiltä, Amnesty International Suomen osastolta, UNHCR:ltä, Pelastakaa lapset ry:ltä ja Mannerheimin lastensuojeluliitto ry:ltä.

Tausta

Sisäministeriössä on valmisteltu luonnos hallituksen esitykseksi eduskunnalle laiksi ulkomaalaislain muuttamisesta. Esityksen tarkoituksena on panna täytäntöön uudelleen laadittu Euroopan parlamentin ja neuvoston 26 päivänä kesäkuuta 2013 antama direktiivi 2013/32/EU kansainvälisen suojelun myöntämistä ja poistamista koskevista yhteisistä menettelyistä (menettelydirektiivi). Samalla esityksellä ulkomaalaislakia tarkistettaisiin siten, että se on yhdenmukainen kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön johonkin jäsenvaltioon jättämän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisperusteiden ja -menettelyjen vahvistamisesta annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 604/2013 kanssa (vastuunmäärittämisasetus).

Yleistä lausunnoista

Kaikille yhteistä teemaa ei lausunnoissa ole, luonnollisesti kukin esitti näkemyksensä lähinnä omaan toimialaansa liittyen. Ylipäätään hallituksen esitysluonnoksen muutoksia pidettiin perusteltuina ja hyvinä, mutta tarkentavia ehdotuksia vastuutahoista ja käytänteistä ilmaistiin. Lisäksi sanamuotojen selkeyttämistä esitettiin. Uusintahakemuksia ja käännyttämispäätösten täytäntöönpanomenettelyä koskevat ehdotukset saivat osakseen vaihtelevia kannanottoja. Eniten kiitosta tuli haavoittuvassa asemassa olevia ja alaikäisiä koskevista ehdotuksista.

Pykäläkohtaiset kommentit

95 § (Kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen jättäminen)

Oikeusministeriö ei pidä ulkomaalaislain 95 §:stä poikkeavan erottelun luomista hakemuksen tekemisen ja hakemuksen jättämisen välillä täysin onnistuneena. Oikeusministeriö selventää, että esitysluonnoksen perusteluista ilmenee, että hakemuksen tekemisellä viitataan tilanteeseen, jossa hakija ensimmäistä kertaa ilmoittaa haluavansa hakea kansainvälistä suojelua. Hakemuksen jättämisellä taas tarkoitetaan tilannetta, jossa hakemus muodollisesti jätetään toimivaltaiselle viranomaiselle. Oikeusministeriön mielestä epäselväksi jää ehdotetun sääntelyn suhde hallintolain (434/2003) 8 §:ssä säädettyyn viranomaisen neuvontavelvollisuuteen samoin kuin hallintolain 21 §:ssä säädettyyn viranomaisen velvollisuuteen siirtää asiakirja toimivaltaiseksi katsomalleen viranomaiselle.

Lakiesityksen 95 §:n 3 momentissa ehdotetaan säädettävän, että rekisteröinnin määräajan jatkamisesta tulee ilmoittaa komissiolle vähintään kerran vuodessa ja heti kun määräajan jatkaminen ei ole enää tarpeen. Oikeusministeriö kysyykin kuka voi päättää määräajan jatkamisesta ja miten, sillä ehdotetuista säännöksistä eivät nämä ilmene. Oikeusministeriö ilmaisee myös, että on epäselvää kenen vastuulla on komissiolle annettavien ilmoitusten tekeminen. Oikeusministeriön mielestä esityksen jatkovalmisteluissa olisi aiheellista arvioida, onko ehdotetunlaista ilmoittamissäännöstä komissiolle tehtävistä ilmoituksista tarpeen ottaa kansalliseen lainsäädäntöön. Arviointi voidaan tarvittaessa toteuttaa yhteistyössä oikeusministeriön yleisten kansainvälisten ja EU-asioiden yksikön kanssa.

Lakiesityksen 95 §:ssä ehdotettu säännös rekisteröinnin määräajasta ei sisäministeriön rajavartio-osaston lausunnon mukaan muuta vallitsevaa käytännön toimintaa, sillä rajavartiolaitoksen osalta rajalla jätetyt kansainvälistä suojelua koskevat hakemukset otetaan jo nykyisellään vastaan pääsääntöisesti välittömästi tai viimeistään seuraavana päivänä. Poliisihallitus toteaa, että ehdotettu säännös turvapaikkahakemuksen rekisteröinnin määräajoista ei ole ongelmallinen, koska käytännössä hakemukset rekisteröidään ulkomaalaisasioiden asianhallintajärjestelmään (UMA -järjestelmä) välittömästi. Poliisihallituksen mielestä 95 § selkeyttää nykytilaa ja ehdotetut määräajat vaikuttavat toimivilta ellei tapahdu sellaista kriisiä lähialueilla, joka lisäisi hakijamäärän nopeasti laskelmien yli.

UNHCR suosittelee, että lakiehdotuksen johdannossa toistettaisiin periaate, jonka mukaan tulee varmistaa, että jokaisen kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tehneen henkilön on tosiasiallisesti mahdollista jättää hakemus mahdollisimman pian ja saada se rekisteröidyksi pikimmiten. Pykäläehdotuksen yksityiskohtaisissa perusteluissa todetaan edellytys viranomaisten asiaankuuluvasta tietämyksestä ja tehtäviään vastaavasta koulutuksesta. UNHCR painottaa, että direktiivi velvoittaa siihen ja että se tulisi tehokkaasti toimeenpanna. UNHCR toivoo, että Suomen ulkomaalaislakiin kirjattaisiin laillisten edustajien mahdollisuus jättää hakemus turvapaikanhakijoiden puolesta, joille se ei ole mahdollista (esimerkiksi vankeudessa olevat tai ne, jotka eivät terveydellisistä syistä kykene).

96 a § (Erityiset menettelylliset takeet)

Suomen punainen risti pitää hyvin tärkeänä sitä, että haavoittuvassa asemassa olevat otetaan entistä paremmin huomioon. Jotta haavoittuvassa asemassa oleva henkilö voi hyötyä turvapaikkamenettelyyn liittyvistä oikeuksista ja noudattaa siihen liittyviä velvollisuuksia, täytyy SPR:n mukaan varmistaa, että turvapaikkamenettely on asianmukaisesti resursoitu ja että käsittelijöillä olisi tarvittava asiantuntemus. SPR ehdottaa, että nämä edellytykset erityistarpeiden tunnistamisessa kirjattaisiin selkeästi hallituksen esitykseen.

Maahanmuuttovirasto ehdottaa, että 96 a §:ssä määriteltäisiin tarkemmin, mitä konkreettisia tukitoimia Maahanmuuttovirastolta edellytetään silloin, jos turvapaikanhakijalla todetaan olevan erityinen tuen tarve. Poliisihallitus kommentoi, että 96 a §:n esimerkkiluettelo on varsin laaja ja kun se ei ole tyhjentävä voi rajanveto yksittäistapauksissa olla tulkinnanvarainen.

Mannerheimin Lastensuojeluliitto pitää ehdotettua 96 a pykälää hyvänä. Mannerheimin Lastensuojeluliitto korostaa lasten erityistarpeiden tunnistamisen tärkeyttä ja huolehtimista siitä, että lapsilla on pääsy riittävään terveydenhuoltoon ja psykososiaalisen tuen piiriin. Lapsiasiavaltuutettu korostaa, että on välttämätöntä arvioida tuen tarve aina silloin, kun on kyse lapsesta, riippumatta siitä, onko lapsi tullut maahan vanhempien kanssa vai yksin. Vanhemmat tai muu lapsen kanssa tullut aikuinen ei välttämättä pysty huolehtimaan lapsen erityisistä tarpeista turvapaikkamenettelyssä. Lapsi tarvitsee jo pelkästään ikänsä perusteella erityistä suojelua, mutta samalla on huomioitava, että lapsi voi olla haavoittuvassa asemassa muustakin syystä kuten aiempien traumatisoivien kokemusten takia. Lapsiasiavaltuutettu mainitsee Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen koordinoiman Lastenasiaintalo-hankkeen, jossa kehitetään lapsilähtöisesti tuotettavaa poikkihallinnollista erityispalvelua lapsille, joiden epäillään joutuneen fyysisen tai seksuaalisen väkivallan uhriksi. Tätä hankkeen moniammatillista erityisosaamista voitaisiin lapsiasiavaltuutetun mielestä hyödyntää jatkossa myös turvapaikanhakijalasten tuen tarpeen arvioinnissa sekä auttamisessa. Lastenasiaintalomallia voitaisiin hyödyntää myös pykäläehdotuksen 97 b:n mukaisiin hakijalasten lääkärintarkastuksiin.

Pakolaisneuvonta ry pitää merkityksellisenä, että erityisistä menettelyllisistä takeista säädetään erillisessä lainkohdassa. Pakolaisneuvonta ry lisää, että selkeintä olisi säätää, että silloin kun asianmukaista tukea ei voida antaa 31 artiklan 8 kohdassa säännellyssä nopeutetussa tai tutkimatta jättämismenettelyssä, näitä menettelyitä ei sovelleta. Amnesty International on samoilla linjoilla ja esittää, että kumpiakaan menettelyitä ei kyseessä olevassa tilanteessa sovellettaisi.

Amnesty International toteaa, että direktiivin asettaman velvollisuuden toimeenpano edellyttää sekä asiantuntemusta haavoittuvassa asemassa olevien tunnistamisesta että voimassa olevan ihmisoikeusnormiston ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen päätösten tuntemusta. Pakolaisneuvonta ry tuo esiin sen, että vakavia puutteita on tällä hetkellä haavoittuvassa asemassa olevien tunnistamisessa ja huomioimisessa. Erityisesti tilanne koskee traumatisoituneiden kidutuksen uhrien ja heidän erityistarpeidensa tunnistamista. Turvapaikanhakijoiden terveydenhoitopalvelut vaihtelevat suuresti, eikä hakijoilla ole monestikaan mitään mahdollisuutta saada asianmukaista lausuntoa kokemansa aiemman kidutuksen tueksi.

Pykäläehdotus 96 a sisältää viittauksen kansainvälistä suojelua hakevan vastaanotosta annetun lain (746/2011) 6 §:ään. Viittaus ei UNHCR:n mukaan ole perusteltu, sillä suoraa yhteyttä menettelydirektiivin 2 artiklan d alakohdan määritelmän "hakija, joka tarvitsee erityisiä menettelyllisiä takeita" ja vastaanottolain 6 pykälän määritelmän mukaisten haavoittuvassa asemassa olevien välillä ei ole, vaikkakin ensimmäisiä löytyy jälkimmäisten keskuudesta. UNHCR suosittaakin, että lakiehdotusluonnoksessa selvästi todettaisiin, että erityisiä menettelyllisiä takeita tarvitseva hakija eroaa haavoittuvassa asemassa olevasta, jolla on erityistarpeita vastaanottoprosessissa. Menettelydirektiivin artikla 2 d:n määritelmä ei luo uutta status-kategoriaa. Erityisiä menettelyllisten takeiden tarpeen arviointi tulee tehdä tapauskohtaisesti selvittämällä, tarvitseeko turvapaikanhakija asemansa tai kokemuksiensa takia enemmän aikaa ja tukea, jotta voi esittää hakemukselle tarvittavat tiedot. UNHCR suosittelee, että pätevä henkilöstö tekee henkilökohtaisen, monialaisen ja systemaattisen arvioinnin erityisten menettelyllisten takeiden tarpeesta mahdollisimman pian hakemuksen tekemisen jälkeen. Lisäksi UNHCR suosittelee, että asianmukaisin keinoin valvotaan sitä, että riittävää tukea tarjotaan kautta turvapaikkaprosessin erityisiä menettelyllisiä takeita tarvitseville.

97 § (Turvapaikkatutkinta)

Vähemmistövaltuutetun mielestä on hyvä, että esityksen perusteluissa on kiinnitetty huomiota siihen, että puhutteluja suorittavilla poliisi- ja rajavalvontavirkamiehillä olisi siihen tarkoitukseen asianmukainen koulutus. Vähemmistövaltuutettu esittää, että vaatimus asianmukaisesta koulutuksesta nostettaisiin perusteluista aivan pykälätasolle. Asianmukaisen koulutuksen lisäksi puhuttelijalta edellytettäisiin kansainvälisten instrumenttien, YK:n pakolaisjärjestön tulkintasuositusten (UNHCR Interpretative Guidelines) sekä Euroopan Unionin tuomioistuimen ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännön tuntemusta. Mannerheimin Lastensuojeluliitto tuo esiin, että lasten hakemuksia käsitteleviä viranomaisia tulee kouluttaa myös YK:n lapsen oikeuksien sopimuksen sisällöstä. Maahanmuuttovirasto esittää, että yksityiskohtaisia perusteluja täsmennettäisiin siten, että siitä ilmenee, minkä tahon vastuulla on huolehtia asianmukaisen koulutuksen järjestämisestä ja antamisesta poliisin turvapaikkapuhutteluita suorittavalle henkilöstölle.

Esityksen mukaisesti ulkoasiainministeriö ja UNHCR esittävät, että turvapaikkapuhutteluja suorittavalla henkilöstöllä tulisi olla siihen tarkoitukseen asianmukainen koulutus mukaan lukien yleistiedot ongelmista, jotka saattavat vaikuttaa kielteisesti hakijan kykyyn tulla kuulluksi. Tällainen ongelma voi olla esimerkiksi se, että hakijaa on saatettu kiduttaa. Ulkoasiainministeriö viittaa lausunnossaan YK:n kidutuksen vastaisen komitean vuonna 2011 Suomelle antamiin loppupäätelmiin (CAT/C/FIN/CO/5-6), joissa se on kiinnittänyt huomiota turvapaikanhakijoiden kohteluun ja suosittelee, että sopimusvaltio varmistaa poliisille, rajavartijoille ja muille lainkäyttöviranomaisille annettavalla erikoiskoulutuksella ja ohjeistuksella, että he tiedostavat ihmisoikeuksiin ja pakolaisoikeuteen liittyvät velvoitteensa voidakseen kohdella turvapaikanhakijoita entistä humaanimmin ja kulttuuritietoisemmin. Loppupäätelmissä todetaan myös, että mahdolliset kaltoin kohtelua sisältävät tapaukset tulisi tutkia ja niihin syyllistyneet asettaa rikosoikeudelliseen vastuuseen.

Amnesty International pitää kannatettavana EASO -asetuksen 6 artiklan 4 kohdassa a) - e) mainittujen koulutusaiheiden lisäämistä vastuuviranomaisen työjärjestykseen. Amnesty International painottaa, että lista ei ole tyhjentävä vaan riittävää koulutusta tulee tarjota myös muista keskeisistä aiheista kuten esimerkiksi kidutettujen ja ihmiskaupan uhrien tunnistamisesta. Koulutusta on annettava maahanmuuttoviranomaisten lisäksi myös poliisi- ja rajaviranomaisille, lääkäreille, sosiaaliviranomaisille ja säilöönottoyksiköiden henkilökunnalle.

Poliisihallitus lausuu, että toimintaa tehostaa ehdotuksen mukainen poliisin toimivalta tutkimatta jättämisen edellyttämien tietojen suullisesta selvittämisestä, silloin kun hakija on saapunut turvallisesta turvapaikkamaasta tai turvallisesta kolmannesta maasta. Myös pykälän 3 momentti selkeyttää poliisin toimivaltaa tehdä turvapaikkapuhutteluja. Poliisihallitus ilmaisee, että ehdotetut muutokset pykälään 97 nopeuttavat päätöksentekoprosessia ja nykykäytäntö tulee kirjatuksi lain tasolla.

Sisäministeriön rajavartio-osasto tähdentää, että rajavartiolaitoksen turvapaikkatutkinta täyttää menettelydirektiivin vaatimukset pääosin jo nykyisin, sillä selvittäessään hakijan henkilöllisyyden, matkareitin ja maahantulon, rajatarkastusviranomainen selvittää samalla myös vastuunmäärittämisasetuksen (Dublin III) soveltamisen edellyttämät tiedot. Ehdotettu säännösmuutos tarkoittaa Rajavartiolaitoksen kohdalla sitä, että suullisesti selvitetään onko hakija saapunut turvalliseksi määritellystä turvapaikkamaasta tai turvalliseksi määritellystä kolmannesta maasta. Tämän selvittämiseen liittyen rajavartio-osasto painottaa, että rajavartiolaitoksella tulee olla käytössään ajantasainen luettelo turvallisista turvapaikkamaista tai turvallisista kolmansista maista. Rajavartio-osasto myös toivoo, että Maahanmuuttovirasto päivittäisi U3A -lomakkeen selvitettävien seikkojen osalta. Maahanmuuttovirasto esittää, että 97 §:ää täydennettäisiin niin, että poliisi tai rajavartiolaitos selvittäisi suullisesti 103 §:n 1 ja 3 kohdassa tarkoitetut tutkimatta jättämisen edellyttämät tiedot.

Maahanmuuttovirasto toteaa, että toisinaan turvallisuussyistä johtuen Maahanmuuttovirasto on pyytänyt poliisia pitämään turvapaikkapuhutteluja. Turvallisuussyyt ovat puoltaneet poliisin turvapaikkapuhuttelua, sillä Maahanmuuttovirastolla ei ole tiloissaan esimerkiksi metallinpaljastimia eikä muutoinkaan mahdollisuutta tehdä tarkastuksia puhutteluun saapuville hakijoille. Maahanmuuttovirasto ilmaisee, että jatkossa tällaisissa tilanteissa paikalla on sekä Maahanmuuttoviraston puhuttelija että poliisi, mikä lisää turvapaikkamenettelyn kustannuksia näiltä osin.

Oikeusministeriön mielestä ehdotetussa 97 §:ssä ongelmallista on, että säännöksestä ei ilmene, minkä viranomaisen vastuulla on komissiolle annettavan ilmoituksen tekeminen, kun pykälän kolmannessa momentissa edellytetään ilmoituksen tekoa komissiolle siinä tapauksessa, kun poliisi suorittaa turvapaikkapuhutteluja hakemusmäärän lisääntymisen vuoksi. Maahanmuuttovirasto esittää, että pykälää täsmennettäisiin niin, että siinä ilmenisi, minkä viranomaisen tehtävänä on ilmoittaa komissiolle.

Pakolaisneuvonta ry painottaa, että lainkohtaa 97 § tulee muuttaa niin, että asianmukainen hakijan kuuleminen järjestetään kaikissa tilanteissa – myös silloin kun on kyse tutkimatta jättämisestä uusintahakemuksen yhteydessä. Pakolaisneuvonta ry kysyy, miten turvataan sen selvittäminen sisältääkö uusintahakemus asian ratkaisuun vaikuttavia uusia perusteita, jollei kuulemista järjestetä. Lisäksi lainkohtaa 97 § tulee muuttaa siten, että myös turvapaikka-tutkinnasta laaditaan pöytäkirja ja siinäkin ilman huoltajaa olevan alaikäisen kuulemisessa on edustaja läsnä.

Pykäläehdotuksen 97 toisen momentin mukaan poliisi tai rajavartiolaitos selvittää suullisesti tutkimatta jättämisen edellyttämät tiedot, kun hakija on tullut turvallisesta turvapaikkamaasta tai turvallisesta kolmannesta maasta. UNHCR toteaakin, että menettelydirektiivin 34 artiklan mukaisesti jäsenvaltiot voivat säätää, että muiden viranomaisten kuin määrittävän viranomaisen henkilöstö suorittaa kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tutkittavaksi ottamista koskevan henkilökohtaisen puhuttelun, sillä ehdolla että heillä on siihen tarvittava asianmukainen koulutus. Tästä huolimatta UNHCR kuitenkin suosittelee, että määrittävä viranomainen suorittaisi kaikki puhuttelut, mukaan lukien tutkittavaksi ottamista koskevat puhuttelut, sillä näin varmistetaan menettelyn yhdenmukainen laatu. Se, että määrittävä viranomainen suorittaisi kaikki puhuttelut, heijastaisi yleistä periaatetta, joka ilmenee menettelydirektiivin 4 artiklan 1 kohdasta: kaikkia menettelyjä varten jäsenvaltioiden on nimettävä määrittävä viranomainen, joka on vastuussa hakemusten asianmukaisesta tutkinnasta. Lakiehdotukseen on kirjattu, että poliisi voi Maahanmuuttoviraston pyynnöstä suorittaa unionin kansalaisten puhutteluja. UNHCR suosittelee myös, että toimivalta suorittaa turvapaikkapuhutteluja EU-kansalaisten hakijoiden kohdalla olisi vain määrittävällä viranomaisella. UNHCR kuitenkin pitää hyvänä sitä, että poliisin suorittamia turvapaikkapuhutteluja on rajoitettu.

Vähemmistövaltuutettu jakaa YK:n pakolaisjärjestön näkemyksen, että turvapaikkahakemuksesta päättävä taho, eli Suomessa Maahanmuuttovirasto, olisi oikea viranomainen suorittamaan alustavan vastuunmäärittämispuhuttelun poliisi- ja rajavalvontaviranomaisten asemesta. Vähemmistövaltuutettu ehdottaa siis, että hallitus harkitsisi menettelyn muuttamista tältä osin. Vastuunmäärittämispuhuttelulla tarkoitetaan turvapaikanhakijan alustavaa puhuttelua, jossa selvitetään turvapaikkahakemuksen käsittelystä vastuussa olevan valtion määrittämistä koskevat tiedot.

Amnesty International ei kannata ehdotusta, jonka mukaan poliisi voisi suorittaa puhutteluita tilapäisesti hakemusten määrän lisääntyessä voimakkaasti. Amnestyn mukaan on lähdettävä siitä, että Maahanmuuttovirastossa on puhuttelun kulkuun vaikuttava erityisosaaminen, ajankohtainen maatieto ja muu asiantuntemus, jota ei voida yhtäkkiä hätätilanteessa siirtää toiselle viranomaiselle. Poliisin puhuttelemat hakijat asettuisivat eriarvoiseen asemaan verrattuna Maahanmuuttoviraston puhuttelemiin hakijoihin. Siinä tapauksessa, että ehdotus jää esitykseen, tulisi Amnestyn mukaan kirjata hallituksen esitykseen vaatimus, että poliisissa puhutteluita voisivat tehdä ainoastaan ne, jotka ovat saaneet erityistä koulutusta pakolaisoikeudesta, haavoittuvassa asemassa olevien tunnistamisesta, ja esimerkiksi maatiedosta.

97 a § (Turvapaikkapuhuttelu)

Mitä alaikäisen turvapaikkapuhutteluun tulee, Pelastakaa Lapset ry katsoo, että lapsen edun mukaisesti turvapaikkapuhuttelijan tulisi olla Maahanmuuttoviraston edustaja, sillä poliisin puhuttelu voi aiheuttaa pelkoa. Turvapaikkapuhuttelu tulisi järjestön mukaan järjestää lapsiystävällisessä tilassa ja puhuttelijan sekä tulkin tulisi olla samaa sukupuolta kuin lapsi. Pelastakaa Lapset ry:n mielestä univormut eivät kuulu turvapaikkapuhutteluun. Pääsääntöisesti puhuttelut suorittaa Maahanmuuttovirasto, eikä sen henkilöstö käytä univormua. Tilapäisesti puhuttelun voi suorittaa poliisi, jos turvapaikkahakemusten määrä on voimakkaasti lisääntynyt. Hallituksen esityksen mukaan lainvalvontaviranomaisen univormun kieltoa koskeva maininta tullaan lisäämään turvapaikkaohjeeseen. UNHCR toivoo, että turvapaikkapuhuttelujen univormu -kielto ulotettaisiin koskemaan myös muita puhutteluja kuten vastuunmäärittämispuhuttelua ja tutkittavaksi ottamista koskevaa puhuttelua, koska juuri näitä poliisi tai rajavartiolaitos suorittaa.

Lapsiasiavaltuutettu pitää myönteisenä säännöstä yksin tulleen alaikäisen edustajan läsnäolopakosta turvapaikkapuhuttelussa ja sitä, että jatkossa myös lastensuojelulain nojalla määrätty edunvalvoja voisi olla läsnä puhuttelussa. Lapsiasiavaltuutettu huomauttaa, että lasten turvapaikkapuhuttelua järjestettäessä on aina huolehdittava lapsiystävällisistä toimintatavoista, mukaan lukien se, että puhuttelu suoritetaan lapsiystävällisissä tiloissa.

Pelastakaa Lapset ry kehuu esityksessä hyväksi lapsen kuulemista koskevia täsmennyksiä, esimerkiksi sitä, että ilman huoltajaa tulevan alaikäisen turvapaikkapuhuttelussa on aina oltava mukana tämän edustaja. Pelastakaa Lapset ry:n mielestä ilman huoltajaa olevan alaikäisen edustajan pätevyysvaatimukset pitäisi määritellä tarkemmin. Edustajan tulee olla lastensuojelulain mukainen lapsen edunvalvojaksi koulutettu henkilö. Edustajan riippumaton asema tulee varmistaa vielä selkeämmin, jotta lapsen etu ohjaa toimintaa myös käytännön tasolla. Pelastakaa Lapset ry arvioi miten riippumattomuus kyetään takaamaan, kun edustajan määrää käräjäoikeus ja palkan maksaa Maahanmuuttovirasto, ja kun menettelydirektiivissä ei suoranaisesti kielletä sitä, että edustaja voi olla vastaanottokeskuksen työntekijä. Mannerheimin Lastensuojeluliitto korostaa myös, että edustajille tulee taata riippumaton asema sekä riittävä koulutus.

Ulkoasiainministeriö ja UNHCR ovat tyytyväisiä, että edustajan läsnäolo säädetään lain tasolla pakolliseksi, vaikka käytännössä edustaja onkin poikkeuksetta ollut näissä tilanteissa läsnä turvapaikkapuhuttelussa. Pakolaisneuvonta ry pitää myös hyvin myönteisenä, että ulkomaalaislakiin kirjataan selkeästi tämä lapsen edustajan läsnäolo turvapaikkapuhuttelussa ja toivoo, että sama edellytys ulotettaisiin myös poliisin tai rajavartiolaitoksen suorittamaan henkilöllisyyttä ja matkareittiä koskevaan kuulusteluun.

Pelastakaa Lapset ry lausuu, että lapsella on oikeus käydä puhuttelusta tehty pöytäkirja edustajan kanssa läpi ja korjata virheet tämän kanssa ennen allekirjoittamista. Pelastakaa Lapset ry korostaa, että edellä mainitun oikeuden toteutuminen tulee varmistaa käytännössä ja lapselle tulee tehdä tiettäväksi ymmärrettävästi, että pöytäkirja on todisteena jatkossakin muutoksenhaussa muissa jäsenvaltioissa. Mannerheimin Lastensuojeluliitto ja lapsiasiavaltuutettu tähdentävät, että turvapaikkamenettelyssä viranomaisten on annettava tietoa lapsille heille ymmärrettävässä ja heidät tavoittavassa muodossa.

Lapsiasiavaltuutettu viittaa 97 a pykälän ensimmäiseen momenttiin, jossa lapsen kuulemista koskien viitataan ulkomaalaislain 6 §:ään. Ulkomaalaislain 6 § 2 momentin mukaan ennen kaksitoista vuotta täyttänyttä lasta koskevan päätöksen tekemistä on lasta kuultava, jollei kuuleminen ole ilmeisen tarpeetonta. Myös nuorempaa lasta voidaan kuulla, jos hän on niin kehittynyt, että hänen näkemyksiinsä voidaan kiinnittää huomiota. Lapsiasiavaltuutettu muistuttaa, että lapsen oikeuksien yleissopimuksen 12 artiklan mukaisesti lapsella on iästä riippumatta oikeus ilmaista mielipiteensä. Lapsiasiavaltuutettu toteaa, että lapsen oikeuksien komitea on suositellut, ettei lainsäädännössä eikä käytännössä otettaisi käyttöön ikärajoja, jotka rajoittavat lapsen oikeutta tulla kuulluksi. Lapsen iällä ja kehitystasolla on merkitystä siinä, missä määrin lapsen mielipide huomioidaan häntä koskevan asian päätöksenteossa.

Poliisihallitus toteaa, että alaikäisen turvapaikkapuhutteluun liittyen säännöksessä voitaisiin käyttää terminologiaa "ilmeisen alaikäisen" huomioiden näin sen, että alaikäisyyttä on usein vaikea arvioida ennen tarkempia tutkimuksia. Edellä mainittu ehdotus voisi koskea myös 104 §:ää, jossa Ilman huoltajaa tulevan alaikäisen kansainvälistä suojelua koskevaa hakemusta ei voida käsitellä nopeutetussa menettelyssä muulloin kuin hakijan tullessa turvallisesta alkuperämaasta.

Pakolaisneuvonta ry viittaa menettelydirektiivin artiklaan 16 ja ehdottaa, että se sisällytettäisiin ulkomaalaislain 97 a §:ään. Kyseisen artiklan sisältö olisi hyvä myös sisällyttää lainkohtaa koskeviin yksityiskohtaisiin perusteluihin sekä turvapaikkaohjeeseen tulisi kirjata, että viranomaisen selvittämisvelvollisuuden perusteella puhuttelijan tulee kysymyksin selvittää havaitsemansa epäjohdonmukaisuudet ja ristiriitaisuudet. Pakolaisneuvonta toteaa myös, että olisi tärkeää säätää lain tasolla tai ainakin kirjata turvapaikkaohjeeseen, että hakijan pyynnöstä huolehditaan siitä, että hakijan puhuttelija ja tulkki ovat samaa sukupuolta. Lisäksi turvapaikkaohjeeseen tulisi kirjata jäsenvaltioiden velvollisuus varmistaa puhuttelijan pätevyys ottaa huomioon hakemukseen liittyvät henkilökohtaiset ja yleiset olosuhteet, muun muassa hakijan kulttuuritaustan, sukupuolen, seksuaalisen suuntautumisen, sukupuoli-identiteetin tai haavoittuvan aseman.

97 b § (Tiedon hankinta yksittäisessä kansainvälistä suojelua koskevassa asiassa)

Sosiaali- ja terveysministeriö toteaa, että ehdotetut lakimuutokset koskevat heidän toimialaansa ainoastaan menettelydirektiivin artiklan 18 osalta, johon on kirjattu lääkärintarkastuksen järjestäminen kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen arvioimiseksi. Sosiaali- ja terveysministeriö kannattaa ehdotettua lisäystä lääkärintarkastuksesta ulkomaalaislain 97 b:n pykälään, mutta toivoo että vastuu kustannuksista selkeästi kirjattaisiin hallituksen esityksen perusteluihin. Sosiaali- ja terveysministeriö katsoo, että tilaaja, eli näin ollen Maahanmuuttovirasto, olisi vastuussa lääkärintarkastuksista johtuvista kustannuksista, eivätkä kunnat. Valtiovarainministeriö toteaa, että esityksessä tulisi ilmetä, toteutetaanko lääkärintarkastukset valtion ja/tai kuntien varoin.

Pelastakaa lapset ry painottaa, että lapsen mielenterveyden arvioinnin pitäisi kuulua aina lapsen terveystarkastukseen, jossa määritetään lapsen kasvua ja kehitystä kokonaisuudessaan. Selvitykseen pitäisi, järjestön mielestä, kuulua iänmäärityksen lisäksi aina mielenterveyden tilanteen kartoittaminen, sillä Suomeen pakolaisina tai turvapaikanhakijoina saapuvat lapset tulevat konfliktialueilta ja ovat usein traumatisoituneita.

Ulkoasiainministeriö ja UNHCR kannattavat ehdotusta lääkärintarkastuksen järjestämisestä. Ulkoasiainministeriö toteaa, että se lisää hakijan oikeusturvaa ja mahdollisuutta saada tarvittavaa hoitoa jo käsittelyn alkuvaiheessa. Lapsiasiavaltuutetun mukaan ehdotettu sääntely haavoittuvassa asemassa olevalle tarvittaessa järjestettävästä lääkärintarkastuksesta tukee esityksen tavoitteita.

Maahanmuuttovirasto toteaa, että lääkärintarkastuksen järjestäminen kansainvälisen suojelutarpeen arvioimiseksi ei muuttaisi nykykäytäntöä, koska Maahanmuuttovirasto pyytää nykyäänkin lääkärinlausuntoa, jos se on tarpeen hakijan turvapaikkahakemuksen käsittelyn tai ratkaisun kannalta.

Pakolaisneuvonta ry toteaa, että lääkärinlausunnot ovat keskeistä näyttöä päätöksentekijän arvioidessa hakijan haavoittuvaa asemaa ja hakijoiden yhdenvertainen mahdollisuus saada lausunto vaarantuu, jos ongelmia pääsyssä lääkärille ilmenee. Lainvalmistelutöissä tulisi täten ottaa huomioon tämänhetkinen käytännön tilanne, missä pääsy asiamukaisen terveydenhoidon piiriin ja mahdollisuus saada asianmukaisia lausuntoja vaihtelee vastaanottokeskuksittain. Ongelmakohtiin tulee puuttua ja resurssit on turvattava.

Amnesty International korostaa, että kidutuksen ja trauman tunnistaminen edellyttää lääketieteen ammattilaisilta erityisosaamista ja siltä osin valtion tulisi sitoutua sen järjestämiseen ja rahoittamiseen. Lääkärintarkastukset ovat tärkeitä hakijan kokemusten ja taustojen selvittämiseksi varsinkin siksi, että suuri osa turvapaikanhakijoista on kokenut kidutusta tai muuta väkivaltaa. Amnesty Internationalin mukaan oikeudenmukaisen menettelyn kannalta ongelmallista on, että julkisin varoin järjestetään lääkärintarkastus ainoastaan Maahanmuuttoviraston aloitteesta. Amnesty International toteaa, että hakijan tulisi voida myös itse vaatia lääkärintarkastuksen järjestämistä voidakseen esittää todisteita aiemmasta vainosta tai vakavasta haitasta.

Pakolaisneuvonta ry ehdottaa, että lainkohtaan kirjattaisiin se, että päätöksentekijän tulee itse pyytää lääkärintarkastusta ja lausuntoa, mikäli uskottavuuden arvioiminen sitä edellyttää. Pakolaisneuvonta ry lisää, että lain perusteluihin tulisi kirjata viittaus määritelmä-direktiivin 4.4 artiklaan sekä Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen ja kidutuksen vastaisen komitean ratkaisukäytäntöön, mihin liittyen päätöksentekijän tulee lisäksi pyytää yksilöidympää lausuntoa, mikäli yleislääkärin lausuntoa ei pidetä riittävänä.

99 § ja 99 a § (Turvallinen turvapaikkamaa ja turvallinen kolmas maa)

UNHCR ehdottaa, että lakiehdotuksessa sanamuodon "riittävä suojelu" sijasta käytettäisiin käsitettä tehokas suojelu, sillä suojelun tulee olla tehokasta ja käytännössä mahdollista oli kyse sitten mistä tahansa suojelukategoriasta. Vähemmistövaltuutettu myös pitää termin "tehokas suojelu" -käyttöä perusteltuna, sillä tarkoituksena on, että vaadittava suojelutaso vastaisi sisällöltään Ulkomaalaislain 87 ja 88 §:ssä säädettyä.

Suomen Punainen Risti pitää riittävä suojelu -käsitettä ongelmallisena, sillä se mahdollistaa monitulkintaisuuden. Suomen Punainen Risti toteaa, että turvapaikkajärjestelmässä on vielä suuria maiden välisiä eroja, koskien myös Euroopan maita, jotka eivät ole EU:n jäseniä. Suomen Punainen Risti katsoo, että riittävän suojelun tulisi pitää sisällään turvapaikanhakijoiden yhdenvertaisen kohtelun, oikeuden perheen yhtenäisyyteen, inhimillisen kohtelun toteutumisen, kunnon vastaanotto-olosuhteet sekä haavoittuvassa asemassa olevien henkilöiden erityiskohtelun. Näin ollen, palautuspäätöstä tehtäessä on varmistettava tapauskohtaisesti ja kokonaistilannetta tarkastellen täyttyvätkö riittävän suojelun edellytykset. Suomen Punainen Risti esittää, että arvioitaessa onko jonkin kolmannen maan suojelu "riittävä", otettaisiin huomioon edellä mainitut edellytykset ja että ne kirjattaisiin hallituksen esityksen yksityiskohtaisiin perusteluihin. Mainittuja näkökantoja tulee soveltaa myös 101 pykälään, jonka mukaan hakemus voidaan katsoa ilmeisen perusteettomaksi, jos hakija on saapunut turvallisesta alkuperämaasta, johon hänet voidaan palauttaa.

Suomen Punainen Risti painottaa hakijan henkilökohtaisen kokonaistilanteen merkitystä arvioitaessa sitä, onko kyseessä oleva maa turvallinen turvapaikkamaa tai turvallinen kolmas maa. Turvapaikkamaan tai kolmannen maan yleistilanne voi olla vakaa, mutta silti hakijalla saattaa olla esimerkiksi vähemmistöön kuulumisen vuoksi erityistä pelkoa joutua vainon kohteeksi kyseisessä maassa. Suomen Punainen Risti esittää, että hallituksen esityksessä nostettaisiin selkeämmin esille menettelydirektiivin 38 artiklan 2 kohdan edellytykset, ja se, että jokaisen hakijan tapausta tulee arvioida yksilöllisesti määrittäessä sitä, voidaanko jokin maa hänen kohdallaan katsoa turvalliseksi turvapaikkamaaksi taikka turvalliseksi kolmanneksi maaksi.

UNHCR pitää tervetulleena lakiehdotuksessa olevaa käsitteiden erottelua "ensimmäinen turvapaikkamaa" ja "turvallinen kolmas maa" -määritelmien välillä. UNHCR pitää myös myönteisenä, että Suomessa jo nykylainsäädännön puitteissa hakijalla on mahdollisuus riitauttaa ensimmäisen turvapaikkamaan käsitteen soveltaminen hänen henkilökohtaiseen tilanteeseensa.

Pakolaisneuvonta ry ehdottaa, että lakiin kirjattaisiin artikloihin lisätty kohta, jonka mukaan hakijalla on oltava mahdollisuus riitauttaa ensimmäisen turvapaikkamaan käsitteen soveltaminen hänen henkilökohtaiseen tilanteeseensa sekä vastaavasti mahdollisuus riitauttaa hakijan ja kolmannen maan välinen yhteys. Pakolaisneuvonta ry lausuu, että olisi hyvä selkeyttää, että turvallisen turvapaikkamaan ja kolmannen maan käsitettä sovelletaan vain muihin kuin EU-jäsenvaltioihin.

UNHCR huomauttaa, että esitysluonnoksen 99 a §:ään liittyvät kriteerit turvallisen kolmannen maan edellytyksistä eroavat menettelydirektiivin 38 artiklan kriteereistä. UNHCR toteaa, että tarkoitettu sisältö on kuitenkin sama. UNHCR huomauttaa myös, että 38 artiklan 2 kohtaa, joka koskee turvallisen kolmannen maan käsitteen soveltamisessa noudatettavia sääntöjä, ei ole kirjattu esitysluonnokseen. UNHCR ehdottaa, että nämä säännöt saatetaan osaksi suomalaista lainsäädäntöä.

Lapsiasiavaltuutettu viittaa menettelydirektiivin 25 artiklan 6 kohdan c alakohtaan, jonka mukaan ilman huoltajaa olevalle alaikäiselle valtio on turvallinen kolmas maa vain, jos se on alaikäisen edun mukaista. Lapsiasiavaltuutetun mukaan lapsen etua on arvioitava laajasti, kun selvitetään, onko lasta turvallista palauttaa kolmanteen maahan. Yksin tulleen alaikäisen kohdalla on varmistuttava esimerkiksi siitä, ettei häntä palauteta maahan, jossa hän on joutunut ihmiskaupan uhriksi.

101 § (Ilmeisen perusteeton hakemus)

Ilmeisen perusteettomiin hakemuksiin liittyen UNHCR toteaa toimeenpanevan komitean johtopäätökseen, No. 30 (XXXIV) vuodelta 1983, vedoten, että ainoastaan "selvästi väärinkäytökselliset", "selvästi vilpilliset" tai "ilmeisen perusteettomat" hakemukset voidaan kanavoida nopeutettuun menettelyyn. UNHCR katsoo, että velvollisuus selvittää ja arvioida hakemuksen olennaiset perusteet on sekä hakijan että arvioijan yhteinen tehtävä. Hakemuksessa ilmenevät epäjohdonmukaisuudet ja ristiriitaisuudet on pyrittävä yhteistoiminnallisesti selvittämään, antamatta pienempien epäjohdonmukaisuuksien aiheuttaa hakijan uskottavuuden kyseenalaistamisen. Erityisesti traumaattiset kokemukset, mielenterveys -ongelmat, epävarmuus -tekijät ja kieliongelmat voivat johtaa hakemuksessa ilmeneviin ristiriitaisuuksiin tai riittämättömien perusteiden esille tuomiseen hakemuksen tueksi. Täten UNHCR ehdottaa, että pykäläehdotuksen ensimmäisestä momentista jätettäisiin pois kohta: "tai esitetyt väitteet ovat selvästi epäuskottavia".

UNHCR pitää myönteisenä ehdotusta pykälän lausemuodon "hakemus voidaan hylätä ilmeisen perusteettomana" muuttamisesta muotoon "hakemus voidaan katsoa ilmeisen perusteettomaksi", sillä näin tämä vastaa paremmin turvapaikkamenettelyn kyseessä olevaa vaihetta.

102 §, 103 § ja 201 § 5 momentti (Uusintahakemukset)

Korkein hallinto-oikeus pitää toimivana ehdotettua menettelyä uusintahakemuksista, missä uusintahakemukset jätetään tutkimatta, jos niihin ei ole esitetty uusia asian ratkaisuun vaikuttavia perusteita maahan jäämiselle. Korkein hallinto-oikeus muistuttaa hallintotuomioistuinten päätösharkinnan laajuudesta ja sitä rajaavasta hallintolainkäyttölain 27 pykälästä. Pykälän 2 momentin mukaan valittaja saa valitusajan päättymisen jälkeen esittää uusia perusteita vaatimuksensa tueksi, jollei asia sen johdosta muutu toiseksi. Korkein hallinto-oikeus katsoo, että täysin uuden selvityksen toimittaminen suoraan muutoksenhakutuomioistuimeen perusteena kansainväliselle suojelulle ei ole kannatettavaa hakijan oikeusturvan kannalta eikä myöskään prosessiekonomisista syistä, sillä selvitys joudutaan tuomioistuimesta kuitenkin palauttamaan Maahanmuuttovirastolle uudelleen ratkaistavaksi. Korkein hallinto-oikeus perustelee, että menettelydirektiivin 40 artiklassa tällaisen menettelyvaihtoehdon kohdalla on kiinnitetty huomiota muutoksenhakuviranomaisen mahdollisuuksiin ottaa huomioon kaikki myöhempään hakemukseen liittyvät tosiseikat harkinnassaan.

Ulkoasiainministeriö toteaa, että ehdotettu menettely uusintahakemuksista vähentää uusintahakemusmenettelyn väärinkäyttömahdollisuuksia. Ulkoasiainministeriö painottaa, että tärkeää on tutkia hakemukset huolellisesti uusien perusteiden osalta. Poliisihallitus pitää aiheellisena, että ulkomaalaislakiin otetaan direktiivin sallima säännös, jolla rajoitetaan jatkossa uusintahakemusten määrää. Ehdotettujen lainmuutoksien myötä uusintahakemusten käsittely tehostuisi ja väärinkäytösmahdollisuudet uusintahakemusmenettelyssä vähentyisivät. Helsingin hallinto-oikeus pitää ehdotettuja muutoksia uusintahakemuksista perusteltuina ja kannattavina, sillä näin oletettavasti vähentyisivät turhat uusintahakemukset. Helsingin hallinto-oikeuden mielestä kuitenkin ehdotetun 201 §:n 5 momentin toinen virke aiheuttaa tulkintavaikeuksia.

Pykälän 103 sisältöön viitaten Suomen Punainen Risti esittää, että uusintahakemusten käsittelyn rajoittamisen sijasta olisi tärkeää tarjota hakemusten käsittelijöille tarvittavat resurssit. Suomen Punainen Risti korostaa, että arvio maahan jäämiseen vaikuttavista perusteista tulisi tehdä huolella ja hakijan kokonaistilannetta tarkastellen. Päätös tutkimatta jättämisestä tulee olla harkittu ja perusteltu, jotta varmistetaan, että uusintahakemuksessa ei ole uusia asian ratkaisuun vaikuttavia perusteita maahan jäämiselle.

Maahanmuuttovirasto ehdottaa harkittavaksi, voisiko pykälän otsikoksi muuttaa ”myöhempi hakemus”. Näin otsikko vastaisi paremmin direktiivin termejä esimerkkinä direktiivin 2 art. q kohdan määritelmä. Maahanmuuttovirasto esittää, että 102 §:n pykälätekstistä poistettaisiin sana "kielteinen" (edellisessä lauseessa sana kielteinen korvattu sanalla lainvoimainen), siksi että kielteinen -sanan jättäminen tekstiin muuttaisi tavoiteltua asiantilaa. Jos sana "kielteinen" poistetaan, se laajentaa uusintahakemuksien piiriin myös ne tilanteet, joissa aiempaa hakemusta ei ole tutkittu.

Pakolaisneuvonta ry kritisoi sitä, että hallituksen esitysluonnoksessa ehdotetaan tehokkaiden oikeussuojakeinojen kaventamista rajoittamalla uusintahakemusten käsittelyä. Menettelydirektiivi ei edellytä ehdotettujen muutosten tekemistä. Pakolaisneuvonta ry arvostelee, että luonnoksessa ei ole esitetty perusteita ehdotetulle muutokselle, joka selkeästi heikentää hakijoiden oikeusturvaa. Väite, että hakija voisi väärinkäyttää mahdollisuutta uusintahakemukseen pitkittääkseen maasta poistamisen täytäntöönpanoa, on Pakolaisneuvonta ry:n mielestä perusteeton. Pakolaisneuvonta ry on sitä mieltä, että nykyinen laki turvaa paremmin hakijan oikeusturvan tilanteissa, joissa hakijalla on perusteltuja syitä tehdä uusi hakemus. Uusintahakemusten määrän lisääntymistä Pakolaisneuvonta ry selittää osin sillä, että viime vuosina hakuprosessissa on ollut selvästi enemmän tilanteita, joissa on jäänyt palautuskiellon riski tai hakijan haavoittuva asema tunnistamatta. Pakolaisneuvonta ry kertoo esimerkkinä, että järjestön lakimiehet ovat saaneet viimeisen kolmen vuoden aikana ylikansallisista tuomioistuimista yli kymmenen maasta poistamisen täytäntöönpanokieltoa kidutuksen uhreille, joiden kohdalla kansallisessa turvapaikkamenettelyssä ei tunnistettu haavoittuvaa asemaa eikä palautuskieltojen loukkausriskiä.

Pakolaisneuvonta ry toteaa, että hallituksen esitysluonnoksessa ei ilmene, miten arvioidaan se, sisältääkö uusintahakemus uusia asian ratkaisuun vaikuttavia perusteita maahan jäämiselle. Pakolaisneuvonta esittää, että näissä tilanteissa tulisi järjestää puhuttelu. Pakolaisneuvonta ry painottaa, että ulkomaalaislaissa tulee selkeästi säätää, että yksintulleen alaikäisen hakemusta ei voida jättää tutkimatta.

UNHCR katsoo että uusintahakemuksina ei tulisi pitää hakemuksia, jotka on jätetty sellaisen kielteisen päätöksen jälkeen, joka on perustunut aiemman hakemuksen eksplisiittiseen peruuttamiseen. Näissä tapauksissa voisi UNHCR:n mukaan kansallisella lainsäädännöllä mahdollistaa turvapaikkamenettelyn uudelleen avaaminen. Implisiittisesti peruutettuja hakemuksia koskien UNHCR toteaa, että ne voidaan hylätä vain hakemusten perusteiden riittävän analysoinnin eli määritelmädirektiivin 4 artiklan mukaisen tosiseikkojen ja olosuhteiden arvioinnin jälkeen. Eksplisiittisesti peruutettua hakemusta voidaan pitää uusintahakemuksena UNHCR:n mielestä vain silloin, jos se on hylätty sen tosiseikkojen arvioinnin perusteella tai jos silloin velvoitetta informoida hakijaa peruuttamisen seurauksista asianmukaisesti sovelletaan. UNHCR lausuu kannattavansa 103 §:ää, ottaen huomioon sen, että ennen kuin uusintahakemus voidaan jättää tutkimatta, alustava tutkimus vaaditaan sen todentamiseksi ilmeneekö hakemuksessa uusia asian ratkaisuun vaikuttavia perusteita.

Amnesty Internationalin mielestä hakemuksen tutkimatta jättäminen voidaan sallia ainoastaan niissä tilanteissa, joissa henkilö on saanut tai voi saada kansainvälistä suojelua muualta, tai on täysi varmuus siitä, että henkilö ei ole kansainvälisen suojelun tarpeessa. Amnesty International esittää, että uusintahakemuksen yhteydessä hakijalle järjestettävällä uudella puhuttelulla voitaisiin osaltaan varmistaa se, että kaikki seikat on tutkittu ensimmäisen hakemuksen yhteydessä ja että uusintahakemuksen uusia todisteita tutkitaan huolellisesti. Amnesty International toteaa, että menettelydirektiivi ei edellytä muutosta, jota nyt ehdotetaan lainkohdan 5 momenttiin ja ilmaisee vastustavansa ehdotettua muutosta ensimmäisen uusintahakemuksen osalta. Uusintahakemuksella tulee olla aiemman hakemuksen täytäntöönpanon keskeyttävä vaikutus, tätä puoltaa myös käytännön kokemus: on ollut useita tilanteita, joissa uusintahakemuksen johdosta on myönnetty suojelua.

104 § (Nopeutetun menettelyn käyttäminen)

Suomen Punainen Risti pitää myönteisenä, että ilman huoltajaa tulleen alaikäisen erityisasema kirjataan lakiin, sillä että tällaisen henkilön hakemus käsitellään nopeutetussa menettelyssä ainoastaan silloin, jos hän on saapunut turvallisesta alkuperämaasta. Suomen Punainen Risti tähdentää samalla, että lapsen edun arvioiminen tulisi aina olla ensisijaisena, kun arvioidaan alkuperämaahan palauttamisen vaikutukset lapsen elämään ja hänen kokonaistilanteeseen. Vähemmistövaltuutettu kannattaa sitä, että alaikäisten turvapaikkahakemuksia ei pääsääntöisesti voisi käsitellä nopeutetussa menettelyssä. Lapsiasiavaltuutetun mielestä säännös nopeutetun menettelyn rajoittamisesta yksin tulleen alaikäisen hakemuksen kohdalla tukee esityksen tavoitteita.

Pakolaisneuvonta ry:n mielestä ehdotus hakemusten käsittelystä nopeutetussa menettelyssä ilman huoltajaa tulleen alaikäisen kohdalla, kun tämä on tullut turvallisesta alkuperämaasta, jää puolitiehen, sillä järjestön mielestä tulisi säätää, ettei nopeutettua menettelyä tulisi käyttää lainkaan ilman huoltajaa olevan alaikäisen hakemuksen osalta. Myös UNHCR on samoilla linjoilla ja ehdottaa, että Suomi ei kansallisesti täytäntöön panisi menettelydirektiivin 25 artiklan 6 kohdan suomaa mahdollisuutta soveltaa 31 artiklan 8 kohtaa ilman huoltajaa tulleisiin alaikäisiin, vaan toivoo, että nopeutettua menettelyä ei käytettäisi ilman huoltajaa tulleiden alaikäisten kohdalla missään tilanteissa.

Amnesty International toteaa, että nopeutetut turvapaikkamenettelyt vaarantavat turvapaikanhakijoiden oikeusturvan. Nopeutettuja menettelyjä tulee Amnestyn mukaan käyttää vain hyvin rajatuissa tapauksissa, joissa on ilmeistä että hakemukselle ei ole perustetta. Nopeutettua menettelyä ei tulisi lainkaan soveltaa hakijoihin, jotka ovat saapuneet ”turvallisesta alkuperämaasta”. Amnesty Internationalin mukaan käsite "turvallinen alkuperämaa" on pakolaisoikeudellisesti hankala käsite, koska jokaisella ihmisellä on oikeus paeta ja hakea turvaa toisesta maasta.

Poliisihallitus pitää kannatettavana turvallista alkuperämaata ja turvallista turvapaikkamaata koskevan menettelyn yksinkertaistamista, mutta luopuminen seitsemän päivän käsittelyajasta ja kaikille nopeutetuille menettelyille ehdotettu viiden kuukauden määräaika ei saisi jatkossa johtaa siihen, että mediaanikäsittelyaika on lähellä viittä kuukautta.

UNHCR pitää nopeutetulle menettelylle ehdotettua viiden kuukauden määräaikaa hyvänä ja ehdottaa, että sen oheen luotaisiin mahdollisuus ylittää määräaika silloin, kun se hakemuksen riittävän arvioinnin turvaamiseksi ja loppuun saattamiseksi on välttämätöntä.

198 b §, 199 § ja 201 § (Täytäntöönpanokelpoisuus)

Korkein hallinto-oikeus on sitä mieltä, että lakiesityksen 198 b §:n otsikosta saa virheellisen käsityksen, että menettely kattaisi kaikki kansainvälistä suojelua koskevat hakemukset, vaikka se menettelydirektiivin 46 artiklan 8 kohdan mukaisesti rajautuu koskemaan vain peruutettuihin, tutkimatta jätettyihin tai nopeutetussa menettelyssä käsiteltyihin hakemuksiin liittyviä käännyttämispäätöksiä. Rajaus kuitenkin ilmenee pykälätekstissä.

Luonnoksessa hallituksen esitykseksi on valittu vastuunmäärittämisasetuksen 27 artiklan 3 kohdan siirtopäätöksen täytäntöönpanon lykkäämisvaihtoehdoista kohdan c vaihtoehto. Korkein hallinto-oikeus ehdottaa sen sijaan, että valitaan saman kohdan b vaihtoehto, mikä osoittautuisi järkevämmäksi hallintotuomioistuinten työskentelyn kannalta. Esityksessä täytäntöönpanomahdollisuus on kytketty tuomioistuimen antamaan täytäntöönpanoa koskevaan ratkaisuun, mutta KHO toivoo, että täytäntöönpanoa ei sidottaisi tuomioistuimen päätöksentekoon, vaan että hallinto-oikeus harkitsisi nykyiseen tapaan sinänsä nopeasti tarpeen täytäntöönpanon kiellon antamiseen. Kun täytäntöönpanoa ei kielletä, tehtäisiin siitä merkintä asiakirjoihin. Vastuunmäärittämisasetuksesta valittu kohta edellyttää aina perustellun päätöksen tekemisen siirtopäätöksen täytäntöönpanon lykkäämisestä tai lykkäämättä jättämisestä ja korkein hallinto-oikeus katsoo, että vaaditun erillisen perustellun päätöksen tekeminen nopeasti myös sellaisissa tapauksissa, joissa täytäntöönpanoa ei kielletä, lisäisi huomattavasti hallintotuomioistuinten työmäärää.

Helsingin hallinto-oikeus toteaa, että esityksessä ei ole lainkaan perusteltu sitä, miksi on päädytty vastuunmäärittämisasetuksen 27 artiklan 3 kohdan c alakohdan mukaiseen sääntelyyn. Hallinto-oikeuden näkökulmasta kannattavampi olisi a alakohdan mukainen sääntely, koska sillä vältyttäisiin lisätyöltä. Helsingin hallinto-oikeus ei kuitenkaan vastusta c alakohdan mukaista sääntelyä ja toteaa, että se muistuttaa eniten nykyistä sääntelyä. Uutta sen myötä olisi erillisen määräajan asettaminen tuomioistuimelle, mikä on parannus aiempaan.

Säädösehdotuksella 198 b § ei sisäministeriön rajavartio-osaston mukaan ole suoranaista vaikutusta Rajavartiolaitoksen toimintaan, koska poliisi hoitaa keskitetysti kaikkien kielteisen päätöksen turvapaikkaprosessissa saaneiden henkilöiden maastapoistamisen. Rajavartiolaitos voi antaa maastapoistamisessa virka-apua poliisille, mutta vastuu säädösehdotuksessa säädettävien määräaikojen seurannasta on ensisijaisesti poliisilla.

Pakolaisneuvonta katsoo, että ehdotettua lainkohtaa 198 b § tulee olennaisesti muuttaa tai poistaa se kokonaan. Pakolaisneuvonta toteaa, että hakijan on voitava hakea täytäntöönpanokieltoa koko valitusajan ja tarvittaessa myös sen jälkeen maastapoistamispäätöstä koskevan valituksen vireillä ollessa, eikä vain silloin kun hänen muutoksenhakunsa tai uudelleen käsittelynsä lopputulos on selvillä. Siispä tulisi säätää hakijan tosiasiallisesta mahdollisuudesta hakea täytäntöönpanokieltoa kohtuullisessa ajassa ja että hakijalla on oikeus odottaa tuomioistuimen päätöstä täytäntöönpanokieltoa koskevan hakemuksen osalta eli on kyse hakijan oikeudesta oleskella maassa. Tämä oikeus tulisi turvata koskemaan kaikkia tilanteita, joissa täytäntöönpanokieltoa haetaan kansainvälistä suojelua koskevassa asiassa, koska ne liittyvät palautuskieltojen ja keskeisten ihmisoikeuksien arviointiin.

Helsingin hallinto-oikeus ilmaisee, että säädösehdotusten määräajoissa on epäjohdonmukaisuuksia: 198 b:ssä määräaika on seitsemän päivää ja 199 § 4 momentissa määräaika on viikko. Hallinto-oikeudelle riittää viikko täytäntöönpanoa koskevan hakemuksen ratkaisemiselle (199 §), sillä päätökset tehdään pääsääntöisesti samana tai seuraavana päivänä hakemuksen saapumisen jälkeen. Jos lisäaikaa välttämättä tarvitaan perustellun päätöksen tekemiselle, voidaan myöntää määräaikainen täytäntöönpanokielto. Helsingin hallinto-oikeus ei näe perusteltuna täytäntöönpanokieltohakemuksen (198 b §) määräajan muuttamista seitsemään päivään, kun aika on nykyisellään kahdeksan päivää ja kun esimerkiksi ehdotuksen 201 §:n 3 momentissa on edelleen kahdeksan päivää.

UNHCR pitää 198 b pykäläehdotuksen seitsemän päivän määräaikaa liian lyhyenä ja ehdottaa sen muuttamista 15 päiväksi. UNHCR toteaa, että lyhyet määräajat hakemuksen jättämiselle voivat käytännössä tehdä muutoksenhaun tehottomaksi. Hakijan oikeusturva pitää taata antamalla hänelle riittävästi aikaa, että hän voi osoittaa ne syyt ja olosuhteet, minkä takia hänen käännyttämisensä vaarantaa hänen oikeuksiaan. Tämä periaate korostuu Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen ja Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä. UNHCR pitää myönteisenä ehdotettua muutosta 199 pykälään, johon on kirjattu, että 198 b §:ssä tarkoitettua hakemusta koskeva ratkaisu on tehtävä viikon kuluessa.

Vähemmistövaltuutettu pitää todella hyvänä sitä, että esityksessä on vaatimus siitä, että turvapaikanhakijalla on kaikissa tilanteissa oikeus odottaa tuomioistuimen täytäntöönpanon kieltämistä koskevaa päätöstä ennen maasta poistamista. Vähemmistövaltuutettu korostaa että, tämän oikeuden kirjaaminen lakiin on tärkeää hakijan oikeusturvan kannalta.

Ulkoasiainministeriö pitää tärkeänä, että lain tasolle on nostettu jo noudatettu käytäntö, jonka mukaan käännyttämistä ei panna täytäntöön ennen kuin asia on lainvoimaisesti ratkaistu. Aiempi käytäntö on perustunut poliisin tuomioistuimilta erikseen selvittämään tietoon täytäntöönpanon mahdollisesta kieltämisestä. Kuitenkin esityksen perusteella ulkoasiainministeriön mielestä vaikuttaa siltä, että aiempi käytäntö poliisin erikseen selvittämien tietojen suhteen jatkuu niin sanotun normaalimenettelyn osalta. Ulkoasiainministeriö ehdottaakin, ettei poliisin erillistä selvityskäytäntöä jatkettaisi, vaan aina tulisi odottaa korkeimman hallinto-oikeuden päätöstä asiasta ennen käännyttämistä. Näin prosessin läpinäkyvyys paranisi. Ulkoasiainministeriö arvioi, että seitsemän päivän määräaika hakemuksen teolle voi kuitenkin olla liian lyhyt. Ulkoasiainministeriö esittää YK:n ihmisoikeuskomitean vuonna 2013 Suomelle antamien loppupäätelmien (CCPR/C/FIN/CO/6) huolenaiheen ulkomaalaislain nojalla perustetusta nopeutetusta turvapaikkamenettelystä, jossa turvapaikkahakemusten perusteelliselle käsittelylle ja hakijan asiansa valmistelulle annetaan hyvin lyhyt määräaika. Komitea on esittänyt myös huolenaiheensa siitä, ettei valituksilla nopeutetusta turvapaikkamenettelystä ole automaattista lykkäävää vaikutusta.

Poliisihallitus ilmaisee kannattavansa pykälää 199, kunhan päätöksentekoajat vastuunmäärittämisasetukseen liittyvissä tapauksissa voidaan pitää nykyisellään. Poliisihallitus kannattaa täsmennyksiä maasta poistamispäätöksen täytäntöönpanon kieltämistä koskevan menettelyn ja täytäntöönpanon kieltämistä koskevan hakemuksen jättämisen määräajan käyttöönoton osalta. Poliisihallitus pitää kannatettavana myös sitä, että tuomioistuimen olisi ratkaistava hakemus kohtuullisessa ajassa ja että lain tasolle kirjataan velvollisuus odottaa tuomioistuimen täytäntöönpanon kieltämistä koskevaa päätöstä ennen maasta poistamisen täytäntöönpanoa.

Pelastakaa Lapset ry viittaa paluudirektiivin 7 artiklaan ja kommentoi ilman huoltajaa olevan alaikäisen palauttamiseen liittyen, että ei pidä alaikäisen palauttamista missään olosuhteissa lapsen edun mukaisena toimenpiteenä. Mannerheimin Lastensuojeluliitto toteaa, että käännyttäminen voi lisätä lapsen psyykkistä kuormitusta. Mannerheimin Lastensuojeluliitto painottaa, että on tärkeää huolehtia myös niiden lasten psyykkisen tuen saannista, jotka joutuvat aiempien raskaiden kokemustensa lisäksi maasta poiskäännytetyiksi.

Pakolaisneuvonta ry kommentoi pykälää 201, että tutkimatta jättämisen ja nopeutetun menettelyn suhteen on huomioitava niihin liittyvät oikeusturvariskit ja turvattava hakijalle tehokkaat oikeussuojakeinot eli mahdollisuus hakea ja saada täytäntöönpanokielto. Pakolaisneuvonta ry nostaa esiin käytännössä ilmenneitä ongelmia ja alleviivaa, että lain tasolla tulisi myös erikseen turvata se, että hakijalle annetaan asianmukaisesti tieto käännyttämisen täytäntöönpanon ajankohdasta. Niissä tapauksissa, kun maasta poistaminen pannaan täytäntöön heti tiedoksiannon jälkeen, hakijalle ei jää tosiasiallista mahdollisuutta hakea ja saada täytäntöönpanokieltoa.

Pakolaisneuvonta ry toteaa, että kaikissa poikkeustilanteissa, joissa muutoksenhaku ei lykkää käännyttämisen täytäntöönpanoa, tulee turvata minimisäännöksenä hakijalle vähintään seitsemän päivää aikaa hakea täytäntöönpanokieltoa ja hänelle on sallittava oikeus jäädä alueelle odottamaan ratkaisua täytäntöönpanokielto -hakemukseen. Pakolaisneuvonta ry lausuu, että yksi vakavampia oikeusturvaongelmia Suomessa turvapaikkamenettelyssä on se, että valituksella ei ole käännytyksen täytäntöönpanoa lykkäävää vaikutusta nopeutetussa menettelyssä eikä haettaessa valituslupaa korkeimmalta hallinto-oikeudelta. Lainkohdassa 201 § tulee säätää selkeästi pääsäännöstä, että muutoksenhaku estää maasta poistamisen täytäntöönpanon ja kirjata se, että päätöstä käännyttämisestä ei saa panna täytäntöön ennen kuin täytäntöönpanon kieltämistä koskeva hakemus on ratkaistu.

Suomen turvapaikkamenettelyssä UNHCR:n huolenaiheena on pitkään ollut muutoksenhaun täytäntöönpanoa lykkäävään vaikutuksen puute. UNHCR pitää hyvänä ehdotusta muutokseksi pykälään 201, jonka perusteella on oikeus jäädä maahan siksi aikaa, kunnes hakemus täytäntöönpanon kieltämisestä tai keskeyttämisestä on lainvoimaisesti ratkaistu. UNHCR:n mielestä lykkäävän vaikutuksen periaatetta tulisi soveltaa kaikkiin tapauksiin. Viittaamalla pykäläehdotuksen 201 viimeisen momentin sisältöön, UNHCR painottaa, että niissä tapauksissa kun jäsenvaltio tekee poikkeuksen hakijan maassaolo-oikeuteen, määrittävän viranomaisen tulee olla vakuuttunut siitä, ettei käännyttämispäätös johda suorasti tai epäsuorasti palauttamiskiellon rikkomiseen. Pykäläehdotuksessa 201 säädetty määräaika täytäntöönpanon toteuttamisen aikaisimmasta ajankohdasta tulisi UNHCR:n mielestä olla kahdeksannen päivän sijaan 16. päivä.

Amnesty International katsoo, että valituksella tulee aina olla maasta poistamista lykkäävä vaikutus, koska jo Euroopan ihmisoikeussopimuksen 13 artikla sitä edellyttää.

Helsingin hallinto-oikeuden mukaan säännösten rakenne on monimutkainen ja ongelmallinen, esimerkiksi 201 §:n 2 momentin säilyttäminen erillisenä olisi turhaa ja jopa virheellistä. Vastuunmäärittämisasetuksen perusteella 103 §:n 2 kohdan nojalla annettua päätöstä ei voitaisi panna täytäntöön ennen 198 b §:n ja 199 § 4 momentin määräaikojen kulumista, eikä lakiehdotuksen perusteella muitakaan 201 §:n 2 tai 3 momenttiin kirjattuja päätöksiä voida panna täytäntöön ennen kuin 198 b:ssä tarkoitettu hakemus on ratkaistu (201 § 4 momentti).

Muut kommentit

Säätämisjärjestysperustelut

Oikeusministeriö esittää, että esityksen suhdetta perustuslakiin ja säätämisjärjestykseen täydennettäisiin. Esityksessä todetaan perusoikeuksien kannalta olennaisia säännöksiä olevan perustuslain 6 § ja 21 §, mutta tarkempi tarkastelu näiden ja mahdollisten muiden merkityksellisten perustuslain säännösten kannalta suhteessa ehdotettuun sääntelyyn jää tekemättä. Oikeusministeriö esittää, että kokoavasti tulisi tehdä selkoa sekä perustuslain kannalta merkityksellisistä säännösehdotuksista että siitä, millä perusteilla niiden katsotaan olevan perustuslain kanssa sopusoinnussa. Oikeusministeriö lisää, että jaksossa tulisi myös asianmukaisesti ottaa huomioon käsiteltävien oikeuksien kannalta merkityksellinen perustuslakivaliokunnan käytäntö.

Kieli

Maahanmuuttovirasto lausuu turvapaikkapuhuttelun kieltä koskien, että esitysluonnos vastaisi paremmin direktiivin 15 artiklaa, jos siinä kielen valinnan sijaan puhuttaisiin hakijan suosimasta kielestä. Oletuksena Maahanmuuttoviraston mielestä tulisi olla tulkkauksen toteuttaminen hakijan äidinkielellä. Turvapaikkamenettelyn kustannukset voivat lisääntyä, jos hakija valitsisi tulkkauskieleksi jonkin muun kielen kuin äidinkielekseen ilmoittamansa kielen, koska silloin Maahanmuuttovirasto mahdollisesti joutuisi teettämään hakijalle kielitestin sen selvittämiseksi, puhuuko hän ilmoittamaansa äidinkieltä.

Ulkomaalaislain 203 §:n mukaan "asianosaisella on oikeus saada häntä koskevasta päätöksestä tieto äidinkielellään tai kielellä, jota hänen perustellusti voidaan olettaa ymmärtävän". UNHCR toivoo, että edellä mainitun virkkeen loppuosa muutettaisiin muotoon "…kielellä, jota hakija ymmärtää". On tärkeää varmistaa, että hakija saa selville päätöksen kielellä, jota hän ymmärtää, koska voi käydä niin, että oletukset hakijan kielitaidosta eivät pidä paikkansa.

Oikeusapu

Maahanmuuttovirasto esittää näkemyksensä direktiivin 20 artiklan 3 kohtaan liittyen, minkä mukaan jäsenvaltiot voivat säätää, että maksutonta oikeusapua ja maksutonta oikeudellista edustajaa ei myönnetä, kun tuomioistuin tai muu toimivaltainen viranomainen katsoo, ettei hakijan muutoksenhaulla ole konkreettisia edellytyksiä menestyä. Kohtaa ei ehdoteta pantavaksi kansallisesti täytäntöön. Maahanmuuttovirasto lausuu, että tilannetta ja muiden jäsenvaltioiden valitsemia menettelyitä on tarpeen tältä osin seurata. Kun korkein hallinto-oikeus ei anna valituslupaa, niin mahdollisuus olla myöntämättä oikeusapua vähentäisi säännönmukaista muutoksenhakua korkeimpaan hallinto-oikeuteen. Näin oikeusavun kustannukset ja valitusmäärät vähenisivät ja entistä nopeampi päätöksenteko mahdollistuisi korkeimmassa hallinto-oikeudessa. Maahanmuuttovirasto toteaa, että Maahanmuuttoviraston turvapaikkapäätös todetaan korkeimmassa hallinto-oikeudessa virheelliseksi hyvin harvoin.

Pakolaisneuvonta toteaa, että tulisi kiireellisesti arvioida miten turvataan yhdenvertainen kohtelu ja pääsy asiantuntevan oikeusavun piiriin. Tulisi arvioida tarve säätää lain tasolla kansainvälistä suojelua hakevien oikeudellisesta neuvonnasta ja oikeusavusta.

Esityksen vaikutusarviointi

Lapsiasiavaltuutettu huomauttaa, että esityksen vaikutusarvioinnissa on hyvin vähäisesti käsitelty ehdotusten vaikutuksia turvapaikanhakijalapsiin. Esitysluonnoksen arvioinnissa mainitaan ainoastaan lyhyesti vaikutukset nopeutettuun käsittelyn soveltamiseen, kun on kyse yksin tulleen alaikäisen hakemuksesta. Lapsiasiavaltuutetun mukaan arvioinnissa tulisi ottaa huomioon myös muut ehdotetut muutokset, jotka vaikuttavat lapsiin turvapaikkamenettelyssä.

Valtiovarainministeriö edellyttää, että ehdotetut muutokset voidaan toteuttaa valtiontalouden kehysten ja valtion talousarvioiden puitteissa. Tämän edellytyksen tulisi ilmetä esityksen taloudellisten vaikutusten arvioinnissa. Valtiovarainministeriö lausuu, että lakiesityksessä valtiontaloudelliset vaikutukset tulee tarkentaa niin, että niistä ilmenee yhteys valtion talousarvioesitykseen vuodelle 2015. Esityksessä tärkeää olisi niin ikään arvioida, vaikuttavatko ehdotetut säädösmuutokset poliisin ja/tai Maahanmuuttoviraston toimintamenotarpeisiin ja onko mahdollista toteuttaa muutokset toimintamenojen puitteissa. Lisäksi esityksessä tulisi arvioida onko tarpeen tehdä hallinnonalan sisäisiä määrärahasiirtoja.

Helsingin hallinto-oikeus kertoo, että hallinto-oikeudessa alettiin noudattaa vastuunmäärittämisasetusta täytäntöönpanokieltoasioissa vuoden 2014 alusta lähtien ja varsinaisia päätöksiä ryhdyttiin antamaan myös hakemuksen tultua hylätyksi. Ns. Dublin -päätöksissä on annettu 1.7.2014 mennessä 212 täytäntöönpanokieltohakemuksen hylkäävää päätöstä ja nopeutetun menettelyn asioissa on tehty 105 hylkäävää lomakepäätöstä. Vuositasolla tulisi Helsingin hallinto-oikeuden mukaan annettavaksi noin 630 päätöstä enemmän kuin edellisenä vuonna, mikä tarkoittaa resurssitarpeiden kasvua. Tarvittaisiin siis lisää 1 ½ notaarin vuosittaista työmäärää vastaava osuus ja tuomarityötä noin 1/3 henkilötyövuoden verran ja myös jonkin verran toimistotyötä. Helsingin hallinto-oikeus huomauttaa, että nämä ovat melko suuria resurssitarpeita, joten ne tulisi kirjata esityksen vaikutuksiin.

Alaikäisen hakemus

Amnesty International toteaa, että myös muilla kuin hallintolain 14 §:n tarkoittamilla edustajilla tulee olla oikeus ja mahdollisuus jättää kansainvälistä suojelua koskeva hakemus alaikäisen puolesta, koska järjestön näkemyksen mukaan tätä jo edellyttävät menettelydirektiivin 7 artiklan 4 kohta ja paluudirektiivin 10 artiklan 1 kohta.

Turvapaikkavertailu

Amnesty International kannattaa luonnoksessa esitettyä ehdotusta eri jäsenmaiden turvapaikkajärjestelmistä tehtävästä vertailusta ja tähdentää, että se tulisi olla hyvin resursoitu ja sen puitteissa tulisi kuulla eri sidosryhmiä ja kansalaisjärjestöjä.

Määräajat

Pakolaisneuvonta ry tuo esiin, että menettelydirektiivin tutkintamenettelyä (31 artikla) koskevat määräajat tulisi ottaa käyttöön mahdollisimman pian (vaikka ne on saatettava voimaan viimeistään 20.7.2019), koska tällä hetkellä normaalimenettelyssä käsiteltävien hakemusten käsittelyajat, esimerkiksi lapsiperheiden osalta ovat kestämättömän pitkiä, usein reilusti yli vuoden, jopa kaksi vuotta.