<Vastaanottaja>	
Oikeusministeriö	
Lainvalmisteluosasto

Lainvalmisteluosasto	
PL 25	
00023 VALTIONEUVOSTO	
	
Kirjeenne OM 2.6.2010 OM 17/41/2009

Lausunto työryhmän ehdotuksesta 44/2010
"Törkeä metsästysrikos"

Pohjois-Karjalan käräjäoikeus esittää kunnioittavasti seuraavaa:

Työryhmän esittämät lainmuutosesityksen yleisperustelut, esityksen tavoitteet ja keskeiset ehdotukset sekä yksityiskohtaiset perustelut rikoslain, pakkokeinolain ja metsästyslain muuttamiseksi ovat hyvin johdetut ja perustellut sekä välttämättömät yleensäkin laittoman metsästyksen ja ennen kaikkea siihen liittyvän ammattimaisen laittoman metsästyksen torjumiseksi taikka ainakin vähentämiseksi.

Työryhmän käyttämien perusteluiden lisäksi voidaan ainakin Pohjois-Karjalan käräjäoikeuden tuomiopiirialueen osalta kokemusperäisesti todeta, että ennen kaikkea laittomasta suurriistan metsästyksestä (hirvi ja karhu) vain noin viisi-kymmenen prosenttia tulee esitutkinnassa syytekynnyksen ylittävin edellytyksin selvitettyinä rikoksina tuomioistuinmenettelyyn saakka. Prosenttiarvio perustuu paikallisten toimijoiden tietoon siitä, kuinka paljon laillisen metsästyksen ja muun luonnon käyttämisen esim. marjastuksen aikana paljastuu metsistä laittoman metsästyksen jälkiä kuten eläinten luita, nahkoja yms. joko kätkettyinä tai sitten avoimesti sekä myös eri viranomaisille, kuten erätarkastajille, tehtyihin nimettömiin ilmoituksiin laittomista metsästystilanteista.

Jos laiton hirvenmetsästys joskus taannoin oli enemmän erämaa-alueiden ihmisten harrastus välttämättömän ruoan saamiseksi, on se nyt ainakin suurelta osaltaan muuttunut luonteeltaan ammattimaiseksi ja suunnitelmalliseksi taikka ainakin tavanomaiseksi luvattomaksi metsästykseksi, jolla tavoitellaan huomattavaa taloudellista hyötyä. Syy muutokseen on ainakin osaksi siinä, että erämaa-alueilla asuu enää vain harvalukuisesti sellaisia vakinaisia asukkaita, joilla olisi perusteltua tarvetta saada lisäelantoa metsän "viljasta". Heidän sijaansa ovat tulleet laitonta metsästystä taloudellisen hyödyn saamiseksi tekevät niin paikalliset kuin "etelän miehetkin" joko yhdessä taikka sitten erikseen toimien. Yhteistä toiminnalle on erinomaisen hyvän metsäautotieverkoston ja teknisten laitteiden, kuten GPS -järjestelmien ja eri viestintävälineiden käyttäminen jopa niin organisoidusti, että eläimen kaadon jälkeen paikalle tulee jollakin viestintävälineellä tehdyn kutsun mukaisesti jossakin lähistöllä ollut kylmäkuljetusauto, jolla ruho välittömästi kuljetetaan pois muualla käsiteltäväksi. Kun hirvenruhosta "paikallistiedon" perusteella maksetaan aikuisen osalta noin 1.000 euroa, vasan ruhosta noin 500 euroa ja karhun ruhosta huomattavasti enemmän, voidaan todeta, että kysymys on todella kannattavasta toiminnasta, jossa kiinni jäämisen riski on tällä hetkellä todella vähäinen, jopa mitätön.

Mainitun kaltainen ammattimainen laiton metsästys ei monestikaan ole laadultaan erityisen raa'alla tai julmalla tavalla tehtyä, koska metsästäjillä on käytössään tehokkaat aseet toiminnan täytyessä olla lihan myytävyyden vuoksi nopeata ja tehokasta. Sen sijaan raaka tai julma tekotapa saattaa tulla kysymykseen silloin, kun laitonta metsästystä harjoittaa joku ei-ammattilainen saadakseen lihaa ainoastaan omaan käyttöönsä taikka joku hävittääkseen syystä taikka toisesta joitakin eläinlajeja laittomasti ja kärsimystä eläimille aiheuttaen muun muassa esityksen yksityiskohtaisissa perusteluissa mainitulla tavalla.   

Laittomaan metsästykseen ja sen torjumisen taikka ainakin vähentämisen välttämättömyyteen liittyy sen tekijöiden monesti paikalliseen harvalukuiseen perusasujaimistoon kohdistama uhkailu ja pelottelu tilanteissa, joissa nämä ovat jostakin syystä tulleet tietämään tapahtuneesta metsästyksestä. Tämän vuoksi asujaimisto ei uskalla ilmoittaa tapahtuneista rikoksista viranomaisille kuin korkeintaan nimettömästi. Ja tällä on tietenkin kielteinen merkityksensä niin rikosten selvittämiseksi esitutkinnassa kuin myös sitten myöhemmin mahdollisesti tuomioistuimessa, kun henkilötodistelua ei ole saatavissa. Tätä ongelmaa kuvaa hyvin metsästysrikoksesta annettujen tuomioiden vähäinen määrä, kun niistäkin vielä vähentävänä tekijänä otetaan huomioon laillisessa metsästyksessä tapahtuneet metsästysrikokset esim. hirvenmetsästyksen emä-vasa -ampumistilanteet.

Vaikka lainsäädäntöä perustellusti kiristettäisiinkin esityksestä ilmenevin tavoin, jää kuitenkin vahva epäilys sen todellisten vaikutusten vähäisyydestä, koska metsästystä valvovien viranomaisten määrä on erämaa-alueiden laajuuteen verrattuna rikosten torjunta- ja asioiden selvittämisvaikutukseltaan aivan liian vähäinen ja koska edellisestä kappaleesta kerrotuista syistä johtuen henkilötodistelua on vaikeata saada. Toki televalvonta- ja matkaviestimen sijaintietojen saamisen mahdollisuus ja sen laajentaminen koskemaan myös törkeä laittoman saaliin kätkeminen -rikosta, jonka tekijä on välttämätön koko ammattimaisen ketjun toiminnalle, edesauttaa asioiden selvittämistä, mutta onko se riittävää. Vaikka telekuuntelun mahdollisuus on esityksessä hyvin perustellusti rajattu lainsäädäntöuudistuksen ulkopuolelle, voidaan kuitenkin ainakin lähes yhtä perustellusti puolustaa sen ulottamista myös törkeään metsästysrikokseen ja törkeä laittoman saaliin kätkeminen -rikokseen. Jo tälläkin hetkellä telekuuntelu on mahdollista joidenkin samantasoisten rikosten osalta, ja täytyy myös muistaa, että esityksen kohteina olevat rikokset tehdään alueilla, joissa valvova viranomaistoiminta on vähäistä ja jopa poikkeuksellista ja rikosten selvittämismahdollisuus aikaisemmin mainituista syistä johtuen todella hankalaa. Telekuuntelun mahdollistaminen auttaisi rikosten välitöntä selvittämistä  heti niiden tapahtumisen jälkeen, jolloin ulkopuolisen henkilötodistelun tarve vähenisi.

Juhani Mähönen
laamanni