OULUN KÄRÄJÄOIKEUS		LAUSUNTO
Rata-aukio 2, 90100 Oulu
PL 141, 90101 Oulu
Puhelin     0103649500			20.12.2004
Telekopio 0103649615
Sähköposti Oulu.ko@om.fi

Oikeusministeriölle

Viite: Oikeusministeriön kirje 15.10.2004 Dnro 31/41/2003

Asia:  Lausunto holhouslainsäädännön tarkistamistyöryhmän mietinnöstä 2004:13.

Yleistä

Oikeusministeriö on pyytänyt käräjäoikeudelta lausuntoa edellä mainitusta mietinnöstä. Käräjäoikeus on käsitellyt lausuntoaan tuomarikokouksessa. Käräjäoikeus esittää kunnioittaen seuraavaa.

Mietinnössä ehdotetaan säädettäväksi laki edunvalvontavaltuutuksesta. Edunvalvontavaltuutus olisi uusi oikeudellinen instituutio, jonka avulla henkilö voisi järjestää asioidensa hoidon sen varalta, että hän myöhemmin tulee sairauden, henkisen toiminnan häiriintymisen tai muun vastaavan syyn vuoksi kykenemättömäksi huolehtimaan asioistaan. Valtuuttaja määrittelisi itse ne asiat, jotka edunvalvontavaltuutus kattaa. Valtuutettu voitaisiin oikeuttaa edustamaan valtuuttajaa sekä tämän taloudellisissa että tämän henkilöä koskevissa asioissa. Valtakirja olisi tehtävä kirjallisesti kahden esteettömän todistajan ollessa samanaikaisesti läsnä. Holhousviranomainen voi valtuutetun hakemuksesta vahvistaa valtuutuksen, jolloin se tulisi voimaan. Holhousviranomainen olisi valvottava valtuutetun toimintaa.

Lisäksi mietinnössä ehdotetaan muutoksia holhoustoimesta annettuun lakiin. Holhousviranomaisten toimivaltaa tehdä edunvalvojan tehtävää koskevia päätöksiä laajennettaisiin. Muutoksenhaku holhousviranomaisen päätöksiin edunvalvojan määräämistä koskevissa asioissa uudistettaisiin. Edunvalvojan esteellisyyttä koskevia säännöksiä täsmennettäisiin.

Käräjäoikeuden kannanotot

Edunvalvontavaltuutus

Käräjäoikeus pitää uudistusta sinänsä hyvänä. Sen keskeiset tavoitteet ja ehdotukset ovat kannatettavia. Uusi henkilön itsensä laatimaan valtuutukseen perustuva holhousoikeudellinen instrumentti osaltaan edesauttaa sitä, että holhoustoimen viranomaisresurssit ovat riittävät ikääntyneen väestön lisääntyessä lähiaikoina. 

Voidaan perustellusti esittää kysymys siitä, miksi asiasta olisi säädettävä erillinen laki. Vaihtoehtona olisi nimittäin ollut säätää asiasta osaksi oikeustoimilaissa ja osaksi holhoustoimilaissa. Kysehän on valtuutuksesta, joka saa myöhemmässä vaiheessa holhousoikeudellisia (valtuutetun toiminnan valvonta) piirteitä. Tämä olisi saattanut olla toimivampi ja jopa parempi ratkaisu. Erillisen lain säätämiseen päätynyt ehdotus lienee syntynyt käytännön syistä eli siitä, että säännökset on ollut helpompi kirjoittaa kokonaisuutena yhteen ja samaan lakiin. 

Käräjäoikeus kiinnittää mietinnössä huomiota erityisesti seuraaviin seikkoihin:

Ehdotetun 2 §:n 1 momentin toisen lauseen viimeisen virkkeen sanamuotoa tulisi täsmentää siten, että kyse on asioista, joiden merkitystä valtuuttaja ei myöhemmin kykene ymmärtämään.

Valtakirjan testamenttiin rinnastuvaa muotosäännöstä (4 §) on perusteltu oikeustoimen merkittävyydellä ja sillä, että päämies ei kykene valvomaan valtuutettua. Toisaalta on kuitenkin  huomattava, että asioitaan hoitamaan kykenemättömien henkilöiden (esim. dementikon) asioita hoidetaan nykyisin monesti varsin vähäisin muodollisuuksin perinteisen valtuutuksen osalta. Pääosassa tapauksia valtuutettu on ja tulisi mitä todennäköisemmin edunvalvontavaltuutuksessakin olemaan valtuuttajan lähiomainen. Valvontafunktion merkitys ei näin ollen olisi niin suuri kuin mitä esityksessä on todettu. Muotosäännökseen liittyen edunvalvontavaltuutuksen vahvistamisen osalta on epäkohtana pidettävä sitä, että tietyssä tilanteessa valtuuttajan tekemä valtuutus voitaisiin vasta vuosien kuluttua valtakirjan laatimisesta muotovirhetapauksessa todeta oikeudellisesti vaikutuksettomaksi. Lienee kuitenkin niin, että edunvalvontavaltuutuksen osalta on olemassa perusteita sille, että muotovaatimus on tiukempi kuin mitä tavallisen valtakirjan kohdalla edellytetään. 

Käräjäoikeus esittää, että valtakirjan muotoa koskevassa pykälässä (4 § 1 mom) todetaan todistajien esteettömyysvaatimus (“kahden esteettömän todistajan ollessa samanaikaisesti”...). Lisäksi muotoon tulisi kuulua päiväyksen ilmeneminen myös itse valtakirjasta eikä vain todistajanlausumasta. Päiväyksen kuulumista muotosäännökseen on esitetty myös testamentin osalta perintökaaren uudistamistarpeita selvittäneen työryhmän mietinnössä 2004:6.  

Ehdotuksen 5 §:n 3 momentin osalta herää kysymys siitä, tulisiko erilliselle asiakirjalle laadittua lausumaa valtuuttajan kyvystä ymmärtää valtakirjan merkityksen olla yhtä todistusvoimainen kuin valtakirjaan kirjatun todistuslausuman. Tämä siksi, että ymmärryskyvyn arvioinnissa saatetaan joutua kirjaamaan myöhemmin valtakirjana käytettävään asiakirjaan valtuuttajan kannalta arkaluontoisia tietoja.
 
Ehdotuksen 9 §:n 1 momentin 2 kohdassa säädetään edunvalvontavaltuutuksen lakkaamisesta valtuuttajan kuollessa. Käräjäoikeus ei näe perustelluksi sitä, että valtuuttajan kuoleman vaikutus valtuutuksen olemassaoloon olisi erilainen tavanomaisessa valtuutuksessa ja edunvalvontavaltuutuksessa. Erilaista suhtautumista on perusteltu valtuuttajan ja valtuutetun luottamuksellisella suhteella. Päinvastoin kuin mietinnössä on esitetty, luottamussuhteen voisi katsoa puhuvan sen puolesta, että edunvalvontavaltuutus jäisi voimaan valtuuttajan kuollessa.

Ehdotuksessa ei ole 22 §:n kohdalla pohdittu sitä, voidaanko valtuutus vahvistaa tulevan voimaan vain osaksi esimerkiksi siten, että ensi vaiheessa vahvistetaan valtuutus koskemaan taloudellisia asioita ja vasta myöhemmin henkilöä koskevia asioita. Tällainen menettely voi monessa tapauksessa olla tarpeellinen, joko valtuuttajan valtakirjassa antaman määräyksen tai muun perustellun syyn vuoksi. Tähän kysymykseen tulisi ottaa kantaa lain jatkovalmistelussa.

Valtuutuksen vahvistamisen yhteydessä tapahtuvaa kuulemista koskeva säännös (24 §) vastaa korkeimman oikeuden ratkaisussa 2004:38 kirjattuja periaatteita. Valittu ratkaisu on perusteltu etenkin, kun edunvalvontavaltuutuksen vahvistaminen on pääsääntöisesti valtuuttajan oman tahdon mukainen toimenpide.

Käräjäoikeuden näkemyksen mukaan edunvalvontavaltuutusta koskevien säännösten tulisi mahdollisimman pitkälle vastata oikeustoimilain säännöksiä. Tässä tarkoituksessa käräjäoikeus kiinnittää huomiota siihen, ettei ehdotettua 35 §:ä vastaavaa säännöstä ole oikeustoimilaissa.

Käräjäoikeuden osittaisen toimivallan (valtuutetun sijaisen määrääminen 19 §) ja siihen liittyvän muutoksenhaun (40 §) osalta käräjäoikeus kiinnittää huomiota siihen, että mietinnössä ei ole perusteltu sitä, miksi käräjäoikeudella tulee olla toimivalta valtuutetun sijaisen määräämiseen. Toimivallasta seuraa, että muutoksenhaku edunvalvontavaltuutusasioissa on ehkä tarpeettoman monitahoinen. 

Holhoustoimilaki

Holhousviranomaisen toimivallan laajentamisen (15 §,  16 §,  17 §, 17a §) osalta lähtökohtana tulisi pitää sitä, että tuomioistuimet käsittelevät vain riitaisia asioita. Näin ollen ei ole olemassa periaatteellista estettä holhousviranomaisen toimivallan laajentamiseen. Mietinnössä on asianmukaisesti jätetty tuomioistuimelle ne tapaukset (16 § 3 momentti), jotka edellyttävät esimerkiksi eritysten syiden olemassaolon harkintaa.

Ehdotuksen 73 §:n 4 momentissa säädetään edunvalvontaan haetun henkilön kuulemisesta. Ehdotuksessa poiketaan KKO 2004:38 ratkaisun linjasta siltä osin, että edunvalvontaan haetulle henkilölle tulisi lähtökohtaisesti määrätä ns. prosessiedunvalvoja, mikäli tämä ei kykene ymmärtämään asiaa. Kuulemisesta ei siten ehdotuksen mukaan voida luopua yksinomaan sillä perusteella, ettei henkilö kykene kertomaan omaa mielipidettään. Tuomioistuinmenettelyssä kohdattavat realiteetit on kuitenkin otettu huomioon siten, että kuulemisesta voidaan luopua, jos prosessiedunvalvojan määrääminen oikeudenkäyntiä varten ei ole kuultavan oikeusturvan kannalta tarpeellista. Ehdotus on tältä osin onnistunut kompromissi KKO 2004:38 tapaukseen liittyvistä korkeimman oikeuden ja Vaasan hovioikeuden kannanotoista.

Ehdotuksen 82 §:n 2 momentti on tarpeellinen lisäys, sillä asia on jossakin määrin aiheuttanut tulkintaongelmia tuomioistuinkäytännössä. 

Uudistuksessa pyritään edunvalvojan määräämistä kokevien asioiden tuomioistuinkäsittelyn keskittämiseen yleisiin tuomioistuimiin. Kuten 
mietinnössä on todettu hallinto-oikeuden rooli muutoksenhakuinstanssina on lainsäädännöstä johtuen ollut tehoton. 

Uudistuksella saadaan edunvalvonta-asioiden käsittely kansalaisten kannalta paremmaksi. Käräjäoikeuden kannalta säännöstasolla merkittävä (mutta käytännössä ilmeisen vähäinen) uudistus on oikaisumenettelyn uudistaminen. Ratkaisupyynnön kautta holhousviranomaisen hakemuksen hyväksyvä ratkaisu voidaan saattaa käräjäoikeuden tutkittavaksi. Muutoin hakemuksen hylkäävä ratkaisu voidaan saattaa käräjäoikeuden käsiteltäväksi uudella hakemuksella. 

Kuten edunvalvontavaltuutuksen kohdalla on todettu, ehdotetusta lakitekstistä ei selkeästi lukijalle hahmotu, mitkä ovat kansalaisen oikeussuojakeinot holhousviranomaisen päätöksiin. 

Laamanni 		Harri Mäkinen

Hallintopäällikkö	Jyrki Määttä