14.12.2004

Alzheimer –keskusliitto ry:n kannanotto holhouslainsäädännön tarkistamistyöryhmän mietintöön (työryhmämietintö 2004:13) 

Holhouslainsäädännön tarkistamistyöryhmän mietintö sisältää tärkeitä aikuisen edunvalvontaan kohdistuvia uudistusehdotuksia. Alzheimer- keskusliitto kannattaa ehdotusta laiksi edunvalvontavaltuutuksesta. 

Väestön jatkuvasti ikääntyessä kasvaa myös toimintakyvyiltään heikentyneiden ihmisten lukumäärä. Tieto mahdollisesta oikeudellisen toimintakyvyn menettämisestä voi synnyttää halun varautua vanhuuden toimintakyvyttömyyteen tilanteessa, jossa henkilö vielä kykenee suunnittelua tekemään ja ilmaisemaan oman terveen tahtonsa. Yhä useampi ihminen haluaakin etukäteen pohtia kysymystä: Jos sairastun vakavasti tai jos en vanhana kykene ilmaisemaan tervettä tahtoani, mitkä ovat toiveeni ja miten haluisin asioitani hoidettavan? Edunvalvontavaltuutuksesta säätäminen mahdollistaa tällaisen ennakoivan vanhuusajan suunnittelun. Vaihtoehtojen luominen aikuisen edunvalvonnalle antaa ihmisille harkintavaltaa ja edistää heidän itsemääräämisoikeutensa toteutumista.

Alzheimer –keskusliiton näkökannan mukaan holhouslainsäädännön tarkistamistyöryhmän ehdotuksilla olisi toteutuessaan vaikutusta erityisesti dementoituvien ihmisten oikeusturvan toteutumiseen. Oikeusturvaan liittyvät kysymykset koskien esimerkiksi dementoituvan ihmisen taloudellisten asioiden järjestämistä hänen kognitiivisten kykyjensä heiketessä on jo pitkään nähty Alzheimer-keskusliitossa ja sen jäsenyhdistyksissä asiana, joka vaatisi tilannetta selkiyttävää sääntelyä. Suomen väestön ikääntymisen ja samanaikaisen dementoivien sairauksien lisääntymisen vuoksi tulisi erityisesti kiinnittää huomiota tämän erityisryhmän oikeusturvan toteutumiseen. Tutkimuksissa on selvitetty, että vuosittain Suomessa noin 11 000 yli 64-vuotiasta henkilöä sairastuu johonkin dementoivaan sairauteen. On arvioitu, että vuonna 2030 maassamme on 128 000 vähintään keskivaikeasti dementoitunutta ihmistä. 

I Edunvalvontavaltuutus

1)	Yleistä

Edunvalvontavaltuutuksen tekeminen olisi yksi ennakoivan vanhuusajan suunnittelun muoto. Se olisi vaihtoehto myös sellaiselle dementoituvalle henkilölle, jonka dementia on todettu sen varhaisessa vaiheessa ja joka vielä kykenee ymmärtämään valtuutuksen tekemisen merkityksen ja vaikutukset. Edunvalvontavaltuutuksen tekeminen voisi olla hyvä vaihtoehto esimerkiksi sellaiselle yksinäiselle dementoituvalle, jolla ei ole ketään läheistä huolehtimassa hänen taloudellisista tai henkilöään koskevista asioista. Tutkimuksissa on todettu, että vuonna 2000 Suomessa oli yli 290 000 yli 65-vuotiaiden yksin asuvien taloutta. Kansainvälisten arvioiden mukaan 10-40 % dementoituvista ihmisistä asuu yksin. Jotta yksin asuvan dementoituvan ihmisen oikeusturvan toteutumiselle saataisiin mahdollisimman hyvät takeet,  hän tarvitsee toimintakykynsä heiketessä väistämättä jotakuta huolehtimaan asioistaan. Edunvalvontavaltuutuksen hyvänä puolena olisi se, että raskaaseen edunvalvontaan ei tarvitsisi ryhtyä tapauksissa, joissa henkilön etu ei sitä välttämättä vaadi. Toisaalta maistraatin valvontavelvollisuus saisi aikaan sen, ettei toimintakyvyiltään heikentynyttä ja hänen valtuutettuaan jätettäisi täysin ilman valvontaa. Edunvalvontavaltuutus olisi toisin sanoen hyvä järjestely paitsi aikuisen itsemääräämisoikeuden toteutumisen kannalta, mutta myös hänen etujensa suojaamisen näkökulmasta. Lähtökohtaisesti järjestelyä, jolla tuetaan niitä, jotka haluavat etukäteen varautua mahdolliseen tulevaan toimintakyvyttömyyteensä, on pidettävä kannatettavana.

Tosiasia on kuitenkin se, että suuri osa dementoituvista ihmisistä asuu yhdessä puolisonsa tai muun läheisensä kanssa, jotka samalla vastaavat dementoituvan ihmisen hoidosta. Moni läheisensä kanssa asuva dementoituva ei tämän vuoksi jatkossakaan tarvitse minkäänlaista edunvalvonnan muotoa, jos asiat saadaan hoidettua kevyemmin järjestelyin, esimerkiksi yhteisten pankkitilien avulla. Alzheimer-keskusliiton näkökannan mukaan olisi erityisesti varottava, ettei omaishoitajien asema heikkene edunvalvontavaltuutusta koskevan lain myötä, ja ettei samalla omaksuta järjestelmää, jossa edunvalvojan määrääminen tai edunvalvontavaltuutuksen tekeminen on ainoa keinoa valvoa dementoituvan ihmisen etuja. Omaishoitajana toimiminen on sekä fyysisesti että psyykkisesti voimia vaativaa työtä ja sitä raskaammaksi se muuttuu, mitä enemmän omaiselle asetetaan lisävelvollisuuksia. Itsekin ikääntyvän omaishoitajan kannalta on usein tärkeintä se, että dementoituvan taloudelliset asiat hoituvat mahdollisimman yksinkertaisin järjestelyin. 

Holhouslainsäädännön tarkistamistyöryhmän mietinnön mukaan sekä Ruotsissa että Saksassa valmistellaan ehdotusta säännöksiksi, joiden mukaan toimintakyvyttömän henkilön omaisilla olisi toimivalta hoitaa hänen taloudellisia asioitaan ilman valtuutustakin. Alzheimer-keskusliiton näkökannan mukaan omaisten asemaa dementoituvan ihmisen asioiden hoitajana selkiyttäisi, jos myös Suomen lakiin, esimerkiksi nyt puheena olevaan lakiin tai holhoustoimilakiin, otettaisiin vastaavanlaisia säännöksiä. Tämä selkiyttäisi vallitsevaa tilannetta ja olisi lain säätäjän selkeä viesti siitä, että toimintakyvyttömän henkilön asioita voidaan hänen etujensa mukaisesti hoitaa myös ilman minkäänlaista viranomaisvalvontaa. 

2)	Tavallisen valtakirjan merkitys

Holhouslainsäädännön tarkistamistyöryhmän mietinnössä huomioitiin ns. tavallisen valtakirjan merkitys valtuuttajan toimintakyvyn heikentymisen jälkeen. Mietinnön mukaan vastaisuudessakin voisi olla olemassa valtuutuksia, joiden voimassaolo jatkuu päämiehen tilan heikentymisestä huolimatta. Tavallinen valtakirjavaltuutus onkin usein riittävä keino turvaamaan esimerkiksi sellaisen dementoituvan ihmisen etuja, jonka lähiomainen hoitaa hänen asioitaan. Koska tavallisen valtakirjan pätevyydestä toimintakyvyn heikentymisen jälkeen on kuitenkin käytännössä vallinnut epäselvyyttä, ja esimerkiksi pankit eivät aina ole hyväksyneet läheisellekään annettua valtakirjaa, on hyvä, että tähän asiaan otettiin mietinnössä kantaa. Alzheimer –keskusliiton näkökannan mukaan olisi dementoituvan ihmisen ja hänen lähiomaisensa oikeusturvan kannalta vahingollista, jos edunvalvontavaltuutusta koskevan lain säätämisen jälkeen esimerkiksi pankit alkaisivat säännönmukaisesti edellyttää toimintakyvyiltään heikentyneen ihmisen asioiden hoitamiseksi edunvalvontavaltuutusta tai vaihtoehtoisesti edunvalvojan määräämistä tilanteessa, jossa esimerkiksi puoliso huolehtii perheen yhteisistä raha-asioista. 

3) Edunvalvontavaltuutuksen ja hoitotahdon suhde

Alzheimer- keskusliitto pitää kannatettavana ehdotusta, jonka mukaan  edunvalvontavaltuutus voisi koskea paitsi valtuuttajan taloudellisia myös hänen henkilöään koskevia asioita. Kannatettavana on pidettävä myös ehdotusta, jonka mukaan valtuutus voisi olla yleisluonteinen, antaen valtuutetulle vallan päättää toimivaltaansa kuuluvista asioista, tai hyvinkin yksityiskohtainen, jolloin valtuuttaja voisi yksityiskohtaisesti määrätä, miten haluaa tietyssä asiassa puolestaan toimittavan. Tällaiset yksityiskohtaiset määräykset valtakirjassa olisivat mitä suurimmalla tavalla valtuuttajan itsemääräämisoikeuden toteutumiseen tähtääviä määräyksiä.

Tässä yhteydessä on kuitenkin syytä pohtia kysymystä henkilöä koskevia asioita varten annetun edunvalvontavaltuutuksen suhteesta potilaslain mukaiseen hoitotahtoon. Ajatellaan esimerkiksi tilannetta, jossa valtuuttaja on edunvalvontavaltuutuksessa valtuuttanut X:n tekemään puolestaan hoitoaan koskevat ratkaisut. Tämän lisäksi valtuuttaja on kirjannut valtakirjaansa selkeitä hoitoansa koskevia tahdonilmaisuja. Siinä on määräyksiä esimerkiksi kuolemaa edeltävästä loppuajan hoidosta ja siitä, saako potilasta hoidettaessa käyttää keinotekoisesti elintoimintoja ylläpitäviä hoitomuotoja. Kun sosiaali- ja terveysministeriössä on vireillä potilaslain 6 §:n uudistamista koskeva hanke, jossa potilaslakiin ehdotetaan säädettäväksi hoitotahdon noudattamista koskeva velvoite sekä oikeus nimetä henkilö hoitopäätösten tekemiseen, voidaan kysyä, mikä merkitys henkilöä koskevia asioita varten annetulla edunvalvontavaltuutuksella olisi suhteessa potilaslaissa säädettävään hoitotahtoon? Olisiko tilannetta tulkittava siten, että jos henkilö potilaslain mukaisessa hoitotahdossaan nimeää läheisensä tekemään hoitoaan koskevat päätökset, tämä hoitotahto olisi juridiselta luonteeltaan ns. tavallisen valtuutuksen tasoinen asiakirja. Jos henkilö puolestaan tekisi saman edunvalvontavaltuutuksessa, poikkeaisi järjestely potilaslain tarkoittamasta nimeämisestä siinä merkityksessä, että tällainen hoitoa koskeva edunvalvontavaltuutus tulisi voimaan maistraatin vahvistamisella ja maistraatti myös toimisi valtuutetun valvojana. Juridiselta merkitykseltään tällainen edunvalvontavaltuutus siten ilmeisesti sijoittuisi ns. tavallisen hoitotahdon yläpuolelle. Alzheimer –keskusliiton näkökannan mukaan, ja mahdollisten tulkintaristiriitojen välttämiseksi olisi hyvä, jos tätä problematiikkaa kirjoitettaisiin auki tulevassa edunvalvontavaltuutusta koskevassa hallituksen esityksessä.    

4)	Valtuutuksen lakkaaminen ja hautajaisia koskevat määräykset

Holhouslainsäädännön tarkistamistyöryhmän mietinnön mukaan valtuutus lakkaisi olemasta voimassa valtuuttajan kuollessa. Tämä herättää kysymyksen siitä, eikö edunvalvontavaltuutuksessa voitaisi antaa valtuutetulle lainkaan luonteeltaan varallisuusoikeudellisia määräyksiä hautajaisten järjestämisestä? Hautajaisten suunnittelu voi olla tärkeää henkilölle, joka haluaa suunnitella mahdollista elämänkaaren myöhemmän vaiheen toimintakyvyttömyyttä ja ulottaa määräykset koskemaan myös toimenpiteitä kuolemansa jälkeen. Jos edunvalvontavaltuutuksessa annetut hautajaisia koskevat määräykset kutistuisivat juridiselta merkitykseltään vain toiveen luonteisiksi, eikö tämä olisi henkilön itsemääräämisoikeuden kannalta epätoivottavaa? Kun toisaalta ns. tavallinen valtuutus ei tavallisesti lakkaa olemasta valtuuttajan kuoleman jälkeen voimassa, olisiko henkilön, joka haluaisi antaa määräyksiä hautajaistensa järjestämisestä, tehtävä se tavallisella valtakirjalla? Vai tulisiko hänen antaa hautajaismääräykset testamentissa? Tällainen monen asiakirjan vaatimus olisi varsin monimutkainen järjestely jos lähdetään siitä tavoitteesta, että ennakoivaa tulevaisuuden suunnittelua tulisi voida tehdä mahdollisimman yksinkertaisin järjestelyin ja siten, että maallikkokin siihen pätevällä tavalla kykenee. Alzheimer- keskusliiton näkökannan mukaan mahdollisuutta hautajaistoiveiden esittämiseen edunvalvontavaltuutuksessa olisi vielä hyvä pohtia ennen lain säätämistä ja ainakin ottaa tästä lain esitöihin jonkintasoinen maininta.

5) Todistuslauselman sisältö

Holhouslainsäädännön tarkistamistyöryhmän mietinnön mukaan laissa säädettäisiin todistuslauselmasta, jossa voisi erityisesti silloin, kun valtuuttaja on iäkäs, olla maininta siitä, millä tavoin todistajat ovat pyrkineet varmistumaan hänen oikeustoimikelpoisuudestaan. Työryhmä ei sen sijaan ole ottanut mietinnössään kantaa, millä tavoin pätevyyttä voitaisiin havainnoida ja mihin seikkoihin todistajien tulisi erityisesti kiinnittää huomiota. Alzheimer –keskusliiton näkökannan mukaan tässä yhteydessä voitaisiin esimerkiksi lain esitöihin ottaa esimerkkejä ja antaa ohjeita kelpoisuuden arvioimisessa huomioon otettavista seikoista. Eräs keino valtuuttajan oikeustoimikelpoisuuden varmistamiseksi voisi lisäksi olla lääkärinlausunnon liittäminen valtuutuksen yhteyteen tapauksissa, joissa dementoituva ihminen suunnittelee edunvalvontavaltuutuksen tekemistä ja halutaan varmistua siitä, että hän on valtuutuksen tehdessään vielä oikeustoimikelpoinen.

6) Läheisten kuuleminen 

Holhouslainsäädännön tarkistamistyöryhmän mietinnön mukaan holhousviranomainen voisi tarvittaessa varata valtuuttajan aviopuolisolle ja muille läheisille tilaisuuden tulla kuulluksi edunvalvontavaltuutuksen vahvistamista koskevan hakemuksen johdosta. Mietinnössä ei kuitenkaan oteta kantaa, minkälaisissa tilanteissa tarve läheisten kuulemiseen aktualisoituisi. Alzheimer-keskusliitto haluaakin esittää huolensa siitä, olisiko mahdollista, että edunvalvontavaltuutus voitaisiin vahvistaa ilman, että esimerkiksi valtuuttajan puoliso saa tietää vireillä olevasta hakemuksesta? Alzheimer-keskusliiton tietoon on tullut tapauksia, joissa dementoituvalle on määrätty edunvalvoja ilman että hänen perheensä on ollut tietoinen asiasta. On myös sattunut tapauksia, joissa pitkäaikaisessa laitoshoidossa olevasta potilaasta on tehty maistraatille ilmoitus edunvalvonnan tarpeesta ilman, että perheenjäsenten kanssa on ensin keskustelu asiasta. Tällainen perheenjäsenten ”yli käveleminen” puolestaan on useimmiten aiheuttanut läheisissä hämmennystä ja mielipahaa, etenkin jos dementoituvan asiat on hoidettu onnistuneesti ilman edunvalvontaakin.  

Alzheimer-keskusliiton näkökannan mukaan olisi perheen yhtenäisyys ja inhimillisyyden näkökohdat huomioon ottaen tärkeää, että valtuuttajan perheelle pyrittäisiin välittämään tieto, ja tarvittaessa varaamaan tilaisuus tulla kuulluksi, edunvalvontavaltuutuksen vahvistamista koskevassa asiassa. Tämä ei Alzheimer -keskusliiton näkemyksen mukaan heikentäisi valtuutetun tai valtuuttajan asemaa, sillä mahdollisesta perheen vastustuksesta huolimatta valtuutus toki vahvistettaisiin, jos se muutoin täyttäisi lain vaatimukset. Toinen vaihtoehto olisi omaksua se Englannissa ja Walesissa vallitseva käytäntö, jonka mukaan ennen hakemuksen tekemistä valtuutetun olisi aina ilmoitettava valtuuttajalle ja tietyille tämän lähiomaisille aikomuksestaan hakea rekisteröintiä. 

7) Edunvalvontavaltuutuksen rekisteröinti

Holhouslainsäädännön tarkistamistyöryhmän mietinnön mukaan holhousasioiden rekisteriin merkittäisiin vain valtuutus, joka koskisi valtuutetun taloudellisten asioiden hoitoa. Mietinnössä ei kuitenkaan juurikaan perustella, minkä vuoksi henkilöä koskevia asioita varten annettua valtuutusta ei merkittäisi rekisteriin. Jos valtuuttaja esimerkiksi olisi tehnyt edunvalvontavaltuutuksen, joka sisältäisi sekä henkilöä että taloudellisia asioita koskevan valtuutuksen, voidaan kysyä, miltä osin valtakirja merkittäisiin rekisteriin?  Merkittäisiinkö se rekisteriin vain niiltä osin kuin valtuutus koskisi valtuutetun taloudellisia asioita? Eikö tämä puolestaan olisi omiaan aiheuttamaan epäselvyyttä edunvalvontavaltuutuksen sisällöstä? Lisäksi, eikö potilaan oikeusturvan toteutumisen kannalta olisi hyvä asia, jos hoitohenkilöstö voisi saada rekisteristä tiedon henkilöä koskevia asioita varten annetusta edunvalvontavaltuutuksesta epäselvissä tapauksissa?

Ajatellaan esimerkiksi tilannetta, jossa kysymyksessä on laitoshoitoon joutuva yksinäinen dementiapotilas, jolla ei ole läheisiä päättämässä hänen hoidostaan. Eikö tällöin olisi potilaan itsemääräämisoikeuden ja oikeusturvan toteutumisen kannalta hyvä asia, jos hoitohenkilöstö voisi tiedustella holhousasioiden rekisteristä, onko potilas valtuuttanut jonkun tekemään päätökset hoitoaan koskevissa asioissa? Vai onko holhouslainsäädännön tarkistamistyöryhmä tarkoittanut, että henkilöä koskevia asioita varten annettu edunvalvontavaltuutus tulisi liittää esimerkiksi valtuuttajan potilasasiakirjoihin, jolloin hoitohenkilöstö voisi sitä kautta saada valtuutuksesta tiedon? Kun henkilöä koskevia asioita varten annettu valtuutus, taloudellisia asioita varten annetun valtuutuksen tapaan,  kuitenkin vahvistettaisiin maistraatissa ja siihen liittyisi myös valvontaa, on vaikea nähdä, miksi se on rekisteröimisen suhteen saanut mietinnössä eri aseman kuin taloudellisia asioita varten annettu valtuutus. Alzheimer –keskusliiton näkökannan mukaan olisi valtuuttajan oikeusturvan toteutumisen kannalta tärkeää, että edunvalvontavaltuutus kaikissa tapauksissa merkittäisiin holhousasioiden rekisteriin. Jos edunvalvontavaltuutusta koskevassa laissa kuitenkin päädytään kannalle, jonka mukaan henkilöä koskeva edunvalvontavaltuutus jätetään rekisteröimättä, tulisi tästä olla lain esitöissä tarkemmat perustelut.

Mikäli edunvalvontavaltuutusta koskevassa laissa sitten päädyttäisiin kantaan, jonka mukaan myös henkilöä koskevia asioita varten annettu edunvalvontavaltuutus rekisteröitäisiin, olisi tällöin esitettävä vielä kysymys, eikö samalla olisi potilaan itsemääräämisoikeuden toteutumisen kannalta hyvä, jos hoitohenkilöstö voisi tiedustella rekisteristä epäselvissä tapauksissa myös potilaslain mukaisen hoitotahdon olemassaoloa? Tämä edellyttäisi sitä, että myös potilaslain mukaisen hoitotahdon voisi rekisteröidä maistraatissa pidettävään rekisteriin. Kysymys olisi tällöin hoitotahdon ennakollisesta rekisteröimisestä tilanteessa, jossa se ei vielä tule noudatettavaksi. Samassa yhteydessä voitaisiin myös pohtia kysymystä mahdollisuudesta rekisteröidä edunvalvontavaltuutus ennakkoon, kenties samanaikaisesti mahdollisen testamentin kanssa (edellyttäen että perintökaaren uudistamistyöryhmän ehdotus testamenttirekisterin perustamisesta toteutuu). Rekisteriin voitaisiin merkitä tieto edunvalvontavaltuutuksesta ja sen säilyttämispaikasta. Mahdollisuus edunvalvontavaltuutuksen ennakkorekisteröintiin olisi tekijänsä itsemääräämisoikeuden toteutumista edistävä asia. Kaiken kaikkiaan voidaan todeta, että jos olisi olemassa yksi yhtenäinen rekisteri, johon voitaisiin rekisteröidä sellaiset asiapaperit, jotka kenties tulevat myöhemmin noudatettaviksi (testamentti, hoitotahto, edunvalvontavaltuutus) järjestelyllä tuettaisiin henkilöitä, jotka haluavat tehdä ennakoivaa vanhuusajan ja jäämistön suunnittelua, ja tällä tavoin varmistaa, että suunnitelmat myöhemmin toteutuvat. 

II Holhoustoimilain uudistaminen

Alzheimer-keskusliitto pitää holhoustoimilakiin ehdotettuja säännösmuutoksia kannatettavina. 

Holhousviranomaisen toimivallan laajentamiseen liittyen keskusliitto haluaa kiinnittää huomiota kysymykseen edunvalvontapäätöksen määräämisestä lakkaamaan. Alzheimer -keskusliiton tietoon on tullut lukuisia tapauksia, jossa itsekin ikääntynyt puoliso on, esimerkiksi sosiaali- tai terveydenhuollon henkilöstön kehotuksesta, hakeutunut puolisonsa edunvalvojaksi ilman, että hänelle on missään vaiheessa riittävässä määrin selvitetty, mitä velvollisuuksia edunvalvojana toimiminen tuo tullessaan. Näissä tapauksissa puoliso on usein tahtomattaan joutunut tilanteeseen, jossa hän ei tosiasiassa halua ja/tai kykene toimimaan puolisona edunvalvojana. Kirjan pitäminen puolison tuloista ja menoista tilanteessa, jossa perhe on vuosikymmeniä tottunut hoitamaan taloudelliset asiansa tietyllä tavalla, saattaa tuntua itsekin ikääntyvästä puolisosta raskaalta ja byrokraattiselta järjestelyltä sekä turhalta puuttumiselta perheen itsemääräämisoikeuteen. Kun sitten edunvalvoja on tällaisissa tapauksissa määrätty, ei määräystä ole saatu helposti lakkaamaan, sillä kognitiivista toimintakykyä heikentävissä sairauksissa edunvalvonnan tarve päinvastoin kasvaa dementian edetessä. Näyttäisikin siltä, että edunvalvonnan piiriin pääsee suhteellisen helposti, mutta joissakin tapauksissa sen piiristä on lähes mahdotonta päästä pois. Alzheimer -keskusliiton näkökannan mukaan olisi hyvä selvittää, voitaisiinko ilmeisen turhissa edunvalvojan määräämisasioissa kohtuusharkinnan kautta saada edunvalvonta lakkaamaan, vaikka päämiehen edunvalvonnan tarve sinänsä ei poistuisikaan. Edellytyksenä olisi, että päämiehen asiat saataisiin hänen etujensa mukaisesti hoidettua ilman edunvalvojaakin.

III Lopuksi

Alzheimer –keskusliitto pitää holhouslainsäädännön tarkistamistyöryhmän mietinnössään esittämiä lakiehdotuksia erittäin kannatettavina. Jotta järjestelystä tulisi valtuuttajan kannalta mahdollisimman selkeä ja saumaton toivoisimme, että esiin nostamiimme näkökohtiin kiinnitettäisiin huomiota lakia vielä valmisteltaessa, ja että lain säätäjän valitsemia ratkaisuja perusteltaisiin hallituksen esityksessä riittävästi. 

ALZHEIMER –KESKUSLIITTO RY
Alzheimer Centralförbundet rf

Pekka Laine			Varpu Kettunen	
puheenjohtaja			toiminnanjohtaja

Anna Mäki-Petäjä-Leinonen
edunvalvonta-asiamies