Oikeusministeriö

PL 25
00023 Valtioneuvosto

1

KEMIN
MAISTRAATTI
O1K1	„,~tE
21. 12. 2U
0011	ö0_3 OMoo2c00/aoo
Kemissä 20.12.2004
757-2004-6/Ha-1
Lausuntopyyntönne 15.10.2004 OM 31/41/2003 OMO28:00/2003
KEMIN MAISTRAATIN LAUSUNTO HOLHOUSLAINSÄÄDÄNNÖN TARKISTAMISTYÖRYHMÄN MIETINNÖSTÄ
A) YLEISPERUSTELUT
1.	Edunvalvontoien määrän vähentäminen
Esitettyä edunvalvontavaltuutusinstituutiota on pidettävä hyvänä ja kannatettavana ajatuksena. Jos ja kun tavoitteena on edunvalvontojen määrän vähentäminen, ei edunvalvontavaltuutus kuitenkaan ole ainakaan ensimmäiseen kymmeneen vuoteen ratkaisu ongelmaan. Edunvalvontavaltuutusten määrä tulee olemaan todennäköisesti vähäinen, ja nekin vähät tulevat voimaan vasta vuosien kuluttua.
Ruotsissa on vireillä hanke asioiden hoidon järjestämisestä ställföreträdaren avulla. Vastaava hanke on myös Saksassa. Tämäntapaisen järjestelmän luo-minen myös meille olisi varmasti tehokkain ja nopein tapa vähentää edunvalvontoja. Jotain tämänkaltaista tarvitsisimme myös Suomeen; vahinko vain, että asiaa tai edes sen hylkäämisperusteita ei ole ainakaan mietinnössä tuotu esille.
2.	Edunvalvontavaltuutuksen suhde OiKTL:n mukaiseen valtuutukseen

Holhoustoimesta annetun lain voimaantulon (joulukuu 1999) jälkeen maistraatteja koulutettiin vuosikaudet niin, että valtuutus lakkaa olemassa voimassa,
Postiosoite	Käynti osoite	Puhelin	Telefax
Valtakatu 28	Valtakatu 28	(016) 294 372	(016) 294 332
94100 Kemi	Sähkäposti kemin.maistraatti@Ilh.intermin.fi

2
kun valtuuttaja tulee kykenemättömäksi tai ymmärtämättömäksi toimimaan asiamiehen valvojana.

On tullut viestejä, että myös pankit ovat varovaisuusperiaatteen vuoksi ymmärtäneet asian näin ja edellyttäneet edunvalvojaa, jos ovat saaneet tietoonsa valtuuttajan tilan.

Nyt asia on kääntynyt toisin päin: mietinnössä esitetään, että valtuutus ei näissä tilanteissa lakkaisikaan.

Asiasta ei ole säädetty laissa eikä siitä ole oikeuskäytäntöäkään. Valtuutuksen lakkaamattomuutta näissä tilanteissa on perusteltu sillä, että OikTL 21 §:n mukaan valtuutus ei lakkaa silloinkaan, kun valtuuttaja kuolee. Tämä rinnastaminen ei kuitenkaan ole välttämättä oikea: valtuuttajan kuollessahan tapahtuu yleisseuraanto, jolloin valtuuttajan kuolinpesä tulee valtuuttajan tilalle mm. valtuutettua valvomaan.

Pikemminkin on perusteltu se aiempi kanta, että valtuutus lakkaa näissä tilanteissa. Analogiatukea tälle kannalle on saatavissa OikTL 22 ja 23 §:istä, joiden mukaan jos valtuuttajan toimintakelpoisuutta rajoitetaan tai jos valtuuttaja asetetaan konkurssiin, valtuutetun sen jälkeen tekemällä oikeustoimella ei ole parempaa vaikutusta kuin jos sen olisi tehnyt valtuuttaja itse. Jos valtuuttaja tulee kykenemättömäksi valvomaan valtuutettua tai ymmärtämään asiaa, toisin sanoen tosiasiallisesti oikeustoimikelvottomaksi, ei valtuutetun tekemällä oikeustoimella olisi sen jälkeen muuta vaikutusta kuin olisi valtuuttajan itse tekemällä oikeustoimella. Tämä rinnastus olisi myös sopusoinnussa sen tavanomaisoikeudellisen säännön kanssa, jonka mukaan muodollisesti täysivaltaisen mutta tosiasiallisesti oikeustoimikelvottoman henkilön tekemä oikeustoimi on pätemätön.

Mietinnön sivulla 15 perustellaan työryhmän lopputulosta kolmansien edulla. Tietysti vaihdannan eduistakin on huolehdittava, mutta edunvalvonnassa olemme kuitenkin yhteiskunnan heikoimpien etujen suojelijoita ja painotamme niitä. Meidän on pyrittävä heidän asemansa turvaamiseen. Näin ollen Ruotsin mallin mukaisesti olisi meilläkin, etenkin kun nyt säädetään laki edunvalvontavaltuutuksesta, muutettava oikeustoimilakia niin, että sen mukainen valtuutus lakkaisi, kun valtuuttaja tulee toimintakyvyttömäksi.
B) YKSITYISKOHTAISET PERUSTELUT 1. Laki edunvalvontavaltuutuksesta 2§

Henkilöä koskevien asioiden edustusvallan olemassa oloa arvioitaessa olisi työryhmän mukaan ratkaisevaa se, kykeneekö valtuuttaja ymmärtämään asian merkityksen sillä hetkellä, jolloin valtuutusta olisi käytettävä. Periaate on tuttu edunvalvonnan puolelta, mutta onko sen poikkeukseton soveltaminen välttä‑

3
mätöntä edunvalvontavaltuutuksen yhteydessä, jos jossain tilanteessa valtuuttaja haluaisi nimenomaan toisin?
6§
Edunvalvontavaltuutuksen todistajan esteellisyydestä esitetty sääntely on hy-vin tiukka. Työryhmä ei perustele tätä millään. Edunvalvontavaltuutus on ei ole testamentti eikä siihen rinnastettava asiakirja. Miksi esteellisyys on määritelty näin laajaksi?
16§
Tavanomaisia lahjoja koskeva 16 §:n 3 momentti on edunvalvontavaltuutusta koskevassa laissa erikoinen, koska siitä voidaan tehdä sellainen johtopäätös, että edunvalvontavaltuutus rajoittaa valtuuttajan omaa toimikelpoisuutta niin, että tämä ei saa enää valtuutuksen voimassaolon aikana tehdä muita kuin tavanomaisia lahjoituksia, ellei hän ole aikanaan ottanut lahjotuksien perusteesta määräystä edunvalvontavaltakirjaan. Valtuuttajan tavanomainenkin lahja voi perustua vain valtuuttajan omaan oikeustoimikelpoisuuteen (kun lahjoista ei ole mainintaa edunvalvontavaltakirjassa). Jos tosiasiallista oikeustoimikelpoisuutta ei ole, ei valtuuttaja voi antaa tavanomaista lahjaakaan. Jos taas tosiasiallinen oikeustoimikelpoisuus on, tulisi valtuuttajan voida antaa paitsi tavanomainen lahja, myös millainen muu lahjan tahansa. Nyt esitetyn kaltainen säännös näyttäisi siis olevan valtuuttajan itsemääräämisoikeuden kannalta ongelmallinen.
19§
Pykälästä ei käy selvästi ilmi, lakkaako valtuutetun sijaisen tehtävä eturistiriitatilanteessa tehtävän tultua loppuun suoritetuksi, vaikka 3 momentin mukaista ilmoitusta ei tehdä. Jos lakkaa, niin voidaanko tulkinta perustaa 4 momenttiin, jonka mukaan sijaiseen sovelletaan, mitä edunvalvojasta on säädetty? Edun-valvonnan puolellahan on vakiintuneesti tulkittu, että sijaisen tehtävä lakkaa tehtävän tultua loppuun suoritetuksi, vaikka ilmoitusta ei tehdäkään. Asia tulisi selkeästi ilmetä edunvalvontavaltuuslaista tai ainakin lain perusteluista, eikä sitä pidä jättää tulkinnanvaraiseksi ja epäselväksi.

4 momentin mukaan valtuutetun sijaisesta ollaan nyt tekemässä täysin edunvalvojaan rinnastettavaa toimijaa tilivelvollisuuksineen kaikkineen. Onko tämä kuitenkaan tarkoituksenmukaista? Eikö olisi riittävää, että valtuutetun sijaisen asema ja kelpoisuus vastaisi valtakirjassa määrättyä valtuutusta? Tällöin sijainen vain määrättäisiin, mutta muutoin sijaiseen sovellettaisiin valtakirjaa. Ymmärrettävä on toki myös työryhmän ajatusten taustalla ilmeisesti oleva näkemys siitä, että muuhun kuin valtakirjassa nimettyyn sijaiseen sovelletaan edunvalvojaa koskeva säännöksiä, koska tällainen sijainen ei ole valtuuttajan tahtoon perustuva, vaan yhteiskunnan määräämä. Silti esitys tuntuu tältä osin kohtuuttoman raskaalta ja työläältä myös holhousviranomaisen näkökulmasta. Jos sijaisen asema säädetään esitetyin tavoin, on ainakin huolehdittava tiedottamisessa ja koulutuksissa tarkasti siitä, että ed unvalvontavaltakirjan po‑

4
tentiaalisia tekijöitä kehotetaan aina ottamaan valtakirjaan myös määräys sijaisesta.

Jo tässä vaiheessa voidaan melkoisella varmuudella ennakoida, että 4 momentin viittaussäännös tulee lain voimaantultua aiheuttamaan tulkintaongelmia ja epäselvyyksiä. Osa niistä tulee esille vasta lain soveltamisessa kentällä. Olisi mandollisuuksien mukaan pyrittävä ennakoimaan niitä.
25 §
Pykälän perusteluista käy ilmi, että työryhmässä ei ole tiedostettu sitä moneen kertaan (ainakin Kemin maistraatin toimesta) esille tuotua asiaa, että holhousasioiden rekisterin osalta lainsäädäntö ja reaalinen maailma eivät vastaa toisi-aan. HoITL 64 §:n mukaan holhousasioiden rekisteri on VRK- johtoisesti yllä-pidettävä rekisteri edunvalvojan toiminnan valvomiseksi ja kolmansien oikeuksien turvaamiseksi. Tosiasiassa kuitenkin VRK:n perustama holhousasioiden rekisteri on käytössä vain kolmansien edun turvaamiseksi, siis informaatiorekisterinä. Siihen ei ole edes mandollista syöttää tietoja edunvalvojan toiminnan valvonnasta, esim. siitä, onko edunvalvoja antanut vuositilin, johon hän on velvollinen. Sen sijaan tiedot edunvalvojien valvonnasta ovat maistraatin asiankäsittelyjärjestelmässä (MAISA), jonka kanssa VRK:Ila ei ole mitään tekemistä. HoITL 64 §:n mukainen holhousrekisteri on siis jaettu kahtia kahteen täysin erilliseen järjestelmään, jotka ovat myös eri tahojen vastuulla. Maistraatin asiankäsittelyjärjestelmästä ei tiettävästi ole missään laissa säädetty.

Siten työryhmän lausuma siitä, että holhousasioiden rekisterin avulla voidaan nopeasti saada tieto esim. siitä, onko valtuutettu tehnyt sellaisen tilin, johon hän on velvollinen, ei pidä paikkaansa, koska holhousasioiden rekisteriin ei voida sellaisia tietoja merkitä nyt eikä todennäköisesti tulevaisuudessakaan. Holhousrekisteriä ollaan kylläkin uudistamassa, mutta ei ole käytännössä mandollista, että siihen tultaisiin jatkossakaan syöttämään edunvalvojan toiminnan valvomiseen liittyviä tietoja. Nämä tiedot merkitään jatkossakin maistraatin asiankäsittelyjärjestelmään, joka on äskettäin uudistettu ja joka on nyt varsin pitkälle viritetty juuri näihin edunvalvojan valvontaan liittyvien tietojen käsittelyyn. Tämän vuoksi valtuutetun toiminnan valvomiseksi tarvittavat tiedot mm. tilien antamisesta olisi säädettävä merkittäväksi maistraattiin asiankäsittelyjärjestelmään. Samalla olisi holhoustoimen lainsäädäntöä muutettava muutenkin niin, että se vastaa tosiasiallisia olosuhteita, eli olisi vihdoin tunnustettava se ilmeisen peruuttamaton tosiseikka, että maistraatin asiankäsittelyjärjestelmällä hoidetaan lain kirjaimen mukaisen holhousasioiden rekisterin tehtävistä merkittävä osa. Lisäksi tässä olisi oivallinen tilaisuus säätää myös maistraatin asiankäsittelyjärjestelmästä lailla.
31 §
Pykälän 2 momentissa esitettään säädettäväksi, että maistraatti voi vaatia tilin annettavaksi, jos siihen on syytä. Myös perusteluissa asia on jäänyt varsin avoimeksi, esimerkkinä syystä ilmoitetaan hoidettavan omaisuuden määrä. Toivon mukaan valittu sääntelymalli ei aseta holhousviranomaiselle sellaista vastuuta, että valtion tai virkamiehen korvausvelvollisuus aktualisoituisi tar‑

5
peettoman helposti. Tämän vuoksi olisi ehkä aihetta todeta perusteluissa vielä korostetummin, että maistraatti voisi pyytää tiliä silloin kuin on epäiltävissä väärinkäytöksiä. Pelkkä omaisuuden määrä tuntuu huonolta kriteeriltä. Ei kai ole tarkoitus, että kevennetty menettely on vain vähävaraisille tarkoitettu, ja rikkaan valtuuttajan kyseessä ollessa maistraatin on pyydettävä tilit?
39§ja40§
Hallintoa ja muutoksenhakua koskeva sääntely on jätetty pääosin yleisten hallintoa koskevien säännösten varaan. Tämän vuoksi edunvalvontavaltuutuksen prosesseissa on odotettavissa samankaltaisia ongelmia, kuin on ilmennyt edunvalvontalainsäädännön ja hallinto-oikeudellisten säännösten yhteensovittamisessa. Toivottavaa olisi, että eri hallinnolliset prosessit edunvalvontavaltuutukseen liittyen olisi selkeästi käyty läpi ja säännelty tässä erityislaissa. Sekä edunvalvontaa että edunvalvontavaltuutusta koskeva sääntely poikkeaa niin paljon muusta valtionhallinnosta, että kattava hallinnollinen erityissääntely olisi suorastaan välttämätöntä — senkin uhalla, että erityissäännösten välttämislinjasta poikettaisiin. Poikkeukselliset instituutiot kun vaativat poikkeukselliset sääntelyt. Jäämme siis vain odottamaan epäselvyyksiä ja tulkintakannanottoja eri tilanteisiin edunvalvontavaltuutuksen käsittelyssä. Esimerkkinä voisi mainita valtuuttajan aseman (valitusoikeus, tiedoksiannot ym.) lupapäätöksissä, valtuutuksen vahvistamisessa jne.

Ilmeisesti asian hallinto-oikeudellista puolta ei ole pidetty tärkeänä, mikä on vahinko. Nykyisessä perusoikeuksia ja ihmisoikeuksia korostavassa ilmastossa menettelysäännöksillä on perinteistä suurempi merkitys ihmisten oikeuksien ja velvollisuuksien kannalta. Menettelysäännöksillä voidaan sanoa olevan myös materiaalista merkitystä ihmisten oikeuksille.

2. Laki hoihoustoimesta annetun lain muuttamisesta
16§
Pykälää esitetään muutettavaksi niin, että myös maistraatti voisi vapauttaa muun kuin alaikäisen lapsen huoltajan edunvalvojan tehtävästä. Samalla maistraatin kuitenkin tulisi määrätä edunvalvoja jatkamaan tehtävässään, kunnes uusi edunvalvoja on määrätty. Muutokselle ei ole käytännön tarvetta, eikä esitys tältä osin tunnu ollenkaan järkevältä. Joka tapauksessa uusi edunvalvoja olisi käytännössä lähes aina määrättävä tuomioistuimessa. Maistraatin toimivalta vapauttaa edunvalvoja koskisi vain muita kuin alaikäisen huoltajia. Näissä tapauksissa päämiehellä on äärimmäisen harvoin useampia kuin yksi edunvalvoja, joten työryhmän useampaan edunvalvojan pohjautuva perustelu on vailla pohjaa.

Jos esitys toteutuisi, olisi menettely käytännössä lähes aina sellainen, että maistraatti vapauttaisi edunvalvojan, mutta määräisi tämä jatkamaan tehtävässään kunnes käräjäoikeus on määrännyt uuden edunvalvojan. Maistraatin vapautuspäätöksellä ei siis tosiasiassa olisi mitään merkitystä, koska edunvalvojan olisi kuitenkin jatkettava tehtävässään, kunnes uusi edunvalvoja on määrätty. Tosiasiassa edunvalvoja vapautuisi tehtävästään vasta käräjäoikeuden
Postiosoite	Käyntiosoite	Puhelin	Telefax
Valtakatu 28	Valtakatu 28	(016) 294 372	(016) 294 332
94100 Kemi	Sähköposti kemin.maistraatti@llh.intermin.fi

6
päätöksen myötä. Eikö edunvalvojan vapautuspäätös maistraatissa näin ollen olisi vain turhaa lisätyötä? Maistraatin toimivallan laajentaminen on tämän pykälän kohdalla itsetarkoituksellista. Näin ei pidä olla.

Myönnettävä on toki, että joissain tapauksissa maistraatin vapautettua edun-valvojan päämies voisi itse hakea uuden edunvalvojan määräämistä maistraatista 12 §:n edellytysten ollessa käsillä. Päämiehen oman hakemuksen edun-valvojan määräämiseksi maistraatissa tulee kuitenkin perustua päämiehen omaan tahtoon ja omaan aloitteiseen. Kun edunvalvoja haluaa luopua tehtävästään, on enemmän teoreettista, että päämies itse silloin hakisi edunvalvojan määräämistä maistraatilta.

Näillä perusteilla maistraatti katsoo, että 16 §:n muuttamiselle ei ole tarvetta.
32 §
Esitetty sääntely johtaisi siihen, että alaikäiset ja täysi-ikäiset päämiehet eivät saisi yhdenvertaista holhousoikeudellista suojaa eturistiriitatilanteissa. Perustuslain 6 §:n mukaan ihmiset ovat yhdenvertaisia lain edessä, eikä ketään saa ilman hyväksyttävää perustetta asettaa eri asemaan mm. iän perusteella. Se-kä täysi-ikäiset että alaikäiset päämiehet kuuluvat suojaa tarvitseviin tahoihin. Onko siis olemassa hyväksyttävä perustetta eri kohtelulle?

Mietinnössä todetaan, että ei ole alaikäisen päämiehen edun kannalta tarpeen ulottaa täysimääräistä esteellisyysperustetta edunvalvojan ja tämän muun läheisen väliseen suhteeseen, koska siitä ei yleensä aiheudu eturistiriitaa. Konkreettisena esimerkkinä käytetään lahjoitusta isovanhemmalta lapsenlapselle. Ilmeisesti taustalla on sellainen ajatus, että läheisyyssuhde omaan lapseen on kiinteämpi kuin muuhun läheiseen, esimerkiksi omiin vanhempiin tai appivanhempiin. Käytännön elämä täällä kentällä osoittaa, että asia ei ole niin yksinkertainen. Kaikki oikeustoimet eivät suinkaan ole lahjoituksia isovanhemmilta lapsenlapsille.

Käytännössä varsin usein alaikäisen lapsen tullessa kuolinpesän osakkaaksi isovanhemman jälkeen (joko testamentin, perinnön tai perinnöstä luopumisen kautta) ilmenee, että edunvalvojana toimivat vanhempi / vanhemmat eivät pyrikään hoitamaan tehtäväänsä, vaan suorastaan kieltävät minkäänlaiset ositus- ja perinnönjakotoimet, joissa siis vastapuolena on edunvalvojan vanhempi tai appivanhempi. Esteenä ovat ilmeisesti häveliäisyys- tai muut vastaavat syyt, jotka eivät kuitenkaan kelpaa edunvalvojan toimintaperiaatteiksi. Voimassa olevaa lakia olemme tulkinneet niin, että näissä tilanteissa on aina muodollinen eturistiriita (muu läheinen) ja päämiehille on, jos päämiehen etu edellyttää toimia kuolinpesässä, haettu edunvalvojan sijaisen määräämistä. Jos lakia muutetaan esitetyllä tavalla, ei näissä tilanteissa enää ole muodollista eturistiriitaa, vaan maistraatti joutuu hakemaan käräjäoikeudelta toisen edunvalvojan määräämistä päämiehen edun turvaamiseksi HoITL 58 §:n mukaisesti. Huomattavasti helpompaa ja neutraalimpaa olisi käsitellä näitä tilanteita muodollisina eturistiriitoina, kuin argumentoida päämiehen edun turvaamisella ja syyt-tää vanhempia tehtävänsä laiminlyönnistä.

7
Vanhassa holhouslaissa oli säädetty tiettyjä helpotuksia alaikäisten lasten vanhemmille holhoojina. Muun muassa he olivat vapautettuja lupasääntelystä tiettyjen luvanvaraisten oikeustointen osalta. Nämä privilegiot kumottiin uuden HoITL:n myötä, koska alaikäisillä on oikeus samanlaiseen holhousoikeudelliseen suojaan kuin muillakin päämiehillä. Nyt esitetty pykälä olisi paluuta tuo-hon vanhaan ajatteluun, jonka mukaan alaikäisten oikeuksilla ei ole niin väliä.

Maistraatti katsoo, että ei ole olemassa hyväksyttävää syytä asettaa päämiehiä esteellisyyssuojan suhteen eri asemaan iän perusteella, joten pykälä tulisi säätää niin, että esitetty 3 momentti koskisi kaikkia päämiehiä. Vaihtoehtoisesti esitetty 3 momentti voitaisiin sisällyttää nykyiseen 2 momenttiin "muu läheinen"- käsitteen paikalle.

C) MUUT MUUTOSTA VAATIVAT SEIKAT HOLHOUSTOIMESSA

1.	Holhousoikeuden ia hallinto-oikeuden yhteensovittamisesta

Holhousoikeuden yksityisoikeudellinen ja prosessioikeudellinen järjestelmä sijoitettiin holhoustoimesta annetun lain myötä osaksi valtionhallintoa ja siten hallinto-oikeudelliseen ympäristöön. Kuten tässä lausunnossa on jo todettu, hallinto-oikeudelliset menettelysäännöt ovat nykyisessä ilmastossamme enemmän kuin muodollisia menettelysäännöksiä. Niillä voidaan sanoa olevan materiaalistakin merkitystä ihmisen oikeuksien toteutumisen kannalta. Holhoustoimilain aikana on ilmennyt sovittamisvaikeuksia siviilioikeudellisten ja hallinto-oikeudellisten järjestelmien välillä. Voidaan sanoa, että ne eivät ole helposti sovitettavissa yhteen. Yhteensovittaminen vaatii sopivat työkalut tai asennussarjan, jollaisena toimisi selkeä ja informatiivinen holhoustoimen erityislainsäädäntö, jossa holhoustoimen eri tyyppiprosessit olisi tarvittavin osin säännelty myös menettelyllisesti, huomioiden päämiehen asema ja oikeudet.

Tässä työryhmän esityksessä onkin jo otettu kantaa tiettyihin seikkoihin, kuten maistraatin päätöksien noudattamiseen ilman lainvoimaa. Tätä on tervehdittävä ilolla. Kuitenkin vielä jää liian monia avoimia asioita, joista käydään keskusteluja ja ollaan eri mieltä. Tällaisia ovat mm. päämiehen oikeus valittaa lupapäätöksistä, maistraatin lupapäätöksien noudattaminen ilman lainvoimaa ja erinäiset maistraatin päätösten tiedoksiantokysymykset. Nämä ja muut vastaavat ongelmat olisi ollut aiheellista ratkaista tämän hankkeen yhteydessä hallinto-oikeudellista asiantuntemusta hyödyntämällä. Nyt näin ei ikävä kyllä näytä käyvän. Tältä osin viitataan tässä lausunnossa aiemmin edunvalvontavaltuutuslain 39 ja 40 §:ien kohdalla lausuttuun.

2.	Holhousasioiden rekisteri ia maistraatin asiankäsittelviäriestelmä

Edellä edunvalvontavaltuutuslain 25 §:n kohdalla on kommentoitu olemassa olevaa ristiriitaa holhousasioiden rekisterin suhteen. Siihen viitaten maistraatti katsoo, että asiaa olisi tullut selvittää. Tosiasiat tulisi tunnustaa ja muuttaa laki vastaamaan tosiasiallisia olosuhteita. Paluu alkuruutuun kun ei ole mandollista. — Katso myös HoITA 2 §, josta ilmenee holhousrekisterin tosiasiallinen sisältö, ja myös se, että siihen ei merkitä HoITL 64 §:ssä mainittuja edunvalvo‑
Postiosoite	Käyntiosoite	Puhelin	Telefax
Valtakatu 28	Valtakatu 28	(016) 294 372	(016) 294 332
94100 Kemi	Sähkäposti kemin.maistraatti@llh.intermin.fi

Telefax
(016) 294 332

pWrapPolygonVertices8;7;(0,0);(0,9430);(6212,9430);(6212,21606);(21598,21606);(21598,0);(0,0);fBehindDocument0
Henkikirjoittaja	Keijo Mattila

8
jan valvontaan liittyviä tietoja, jotka sen sijaan merkitään maistraattien asiankäsittelyjärjestelmään.

Postiosoite	Käyntiosoite	Puhelin	
Valtakatu 28	Valtakatu 28	(016) 294 372	
94100 Kemi		Sähköposti
kemin.maistraatti@llh.intermin.fi