JYVÄSKYLÄN  KÄRÄJÄOIKEUS
Vapaudenkatu 54/PL 534
40401 Jyväskylä			10.12.2004

Lausunto oikeusministeriölle holhouslainsäädännön tarkistamistyöryhmän mietinnöstä 
2004:13

Yleistä:

Työryhmän ehdotukseen sisältyvä lakiehdotus edunvalvontavaltuutuksesta on perusteltu, sillä edunvalvonta-asioiden kokonaismäärä erityisesti maistraateissa on kasvanut. Tarve edunvalvontaa kevyempään menettelyyn on muutenkin olemassa kuten mietinnöstä lähemmin ilmenee. 

Holhousviranomaisten toimivallan laajentaminen asioihin, joissa on kysymys edunvalvojan tehtävän muuttamisesta tai määräämisestä lakkaamaan taikka edunvalvojan vapauttamisesta tehtävästään, on perusteltua.

Käräjäoikeus pitää tarkoituksenmukaisena myös holhousviranomaisten edunvalvojan määräämistä koskevissa asioissa tekemistä päätöksistä tehtävien oikaisuvaatimusten (ratkaisupyyntöjen) ohjaamisen hallinto-oikeuksin sijasta käräjäoikeuksille.

Valtuuttajan asema edunvalvontavaltuutuksessa:

Holhoustoimesta annetun lain 2 luvun 14 §:ssä säädetään, että edunvalvojan määrääminen ei estä päämiestä vallitsemasta omaisuuttaan tai tekemästä oikeustoimia, ellei laissa ole toisin säädetty. Saman lain 4 luvun 23 §:n mukaan vajaavaltaisella ei ole oikeutta itse vallita omaisuuttaan eikä tehdä sopimuksia tai muita oikeustoimia, jollei laissa toisin säädetä.   

Työryhmän ehdotuksesta puuttuu kokonaan säännös päämiehen (edunvalvontavaltuuttajan) asemasta. Koska edunvalvontavaltuutus on astetta kevyempi menettely kuin edunvalvonta, työryhmä on pitänyt ilmeisesti asiaa niin itsestään selvänä, että mietinnössä ei ole nostettu sitä lainkaan esille.  Selventävä, holhoustoimesta annetun lain 2 luvun 14 §:n mukainen lainsäännös on kuitenkin tarpeen.

Edunvalvontavaltuutetun vahingonkorvausvastuu valtuuttajalle:

Holhoustoimesta annetun lain 45 §:n mukaan edunvalvoja on vastuussa päämiehelleen aiheuttamastaan vahingosta myös lievän tuottamuksen tapauksissa. Tosin po lainkohdassa on säädetty, että jos vahingon aiheuttaa yleinen edunvalvoja, hän ei ole henkilökohtaisessa vastuussa lievällä tuottamuksella aiheuttamastaan vahingosta. Korvausvastuun lievennyksellä  ei vahingonkärsineen kannalta kuitenkaan ole käytännön merkitystä, koska yleisen edunvalvojan työnantaja on korvausvastuussa myös työntekijän lievällä tuottamuksella aiheuttamasta vahingosta.

Työryhmän ehdotus on holhoustoimesta annetun lain 45 §:n kaltainen lukuunottamatta yleisen edunvalvojan vastuun rajoitussäännöstä. Syynä vastuunrajoituksen poisjättämiseen on ilmeisesti se, että yleisten edunvalvojien sijasta maallikot tulevat toimimaan edunvalvontavaltuutettuina. Näin varmaan onkin, koska edunvalvontavaltuutus on luonteeltaan vahvasti valtuuttajan ja valtuutetun väliseen luottamussuhteeseen perustuva oikeustoimi.

Kun vahingonkorvausvastuuta tarkastellaan tämän luottamussuhteen kautta, tuntuu vahingonkorvausvastuu lievän tuottamuksen tapauksissa valtuutettuna toimivalle maallikkovaltuutetulle kohtuuttoman ankaralta. Tältä osin työryhmän ehdotukseen sisältyvät viittaussäännökset vahingonkorvauslain sovittelu- ja vastuunjakautumissäännöksiin eivät ole riittäviä. 

Korvauskanteen nostajana ei tule olemaan itse valtuuttaja vaan käytännössä aina joku muu valtuuttajan läheinen tilanteessa, joissa valtuuttajan valtuutetulle antamista ohjeista ja toiveista voi olla hyvin vaikea enää esittää näyttöä. Pelkästään se, että laissa on työryhmän ehdottama kohtuullistamissäännös, ei olisi riittävä estämään kalliita oikeudenkäyntejä. Sen sijaan se, että lievän tuottamuksen tapaukset olisi jo nimenomaisella lainsäännöksellä karsittu pois, voisi toimia oikeuspoliittisesti järkevästi. Kynnys ryhtyä edunvaltontavaltuutetuksi alenisi ja vähäiset asiat, vaikka valtuutetun toiminta ei olisikaan kaikin osin ollut moitteetonta, jäisivät pois käräjäoikeuksista, kun kanteita ei nostettaisi niin helposti.

Käräjäoikeus katsoo, että valtuutetun vahingonkorvausvastuu tulisi määritellä samalla tavalla kuin työntekijän korvausvastuu vahingonkorvauslaissa. Tosin ilman työnantajan korvausvastuuta.  

Valtuuttajan kuuleminen edunvalvontavaltuuksen yhteydessä ja päämiehen kuuleminen edunvalvojan määräämisen yhteydessä

Työryhmän ehdotus edunvalvontavaltuuttajan kuulemisesta (24 §) on järkevä, koska edunvalvontavaltuutuksen vahvistamisessa on kysymys valtuuttajan tahdon toteuttamisesta. Tältä osin käräjäoikeus viittaa myös siihen, mitä edellä on todettu valtuuttajan asemasta edunvalvontavaltuutuksessa.   

Työryhmän ehdotus päämiehen kuulemisesta edunvalvonta-asiassa      (holhoustoimesta annetun lain 73 § 4 momentti) on sen käytännön mukainen,  jota Jyväskylän käräjäoikeus noudatti ennen korkeimman oikeuden ratkaisua (KKO 2004:38). Kuulemisperiaate on niin keskeinen oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin periaate, että sitä ei voida sivuuttaa. Tämän vuoksi käräjäoikeus puoltaa työryhmän ehdotusta tältäkin osin, vaikka saatu palaute sosiaali- ja terveydenhuoltohenkilökunnalta ja haastemiehiltä puoltaisikin korkeimman oikeuden ratkaisun kaltaista menettelyä.

Eero Huotari 
laamanni