OIKEUSMINISTERIÖLLE

Porvoon maistraatin lausunto holhouslainsäädännön tarkistamistyöryhmän mietinnöstä 2004:13
1. Laki edunvalvontavaltuutuksesta

Edunvalvontavaltuutuksella pyritään esityksen mukaan toisaalta ihmisten itsemääräämisoikeuden parempaan toteutumiseen ja toisaalta julkisen sektorin voimavarojen säästämiseen. Säädettävällä lailla saatetaan näihin tavoitteisiin päästä. Ehdotetussa säädöksessä kuitenkin holhousviranomaisen rooli ja tehtävät ovat edelleen varsin merkittäviä ja valtuutetun rooli muistuttaa läheisesti edunvalvojan roolia. Nykyisinkin määrätään edunvalvojaksi tehtävään sopiva yksityishenkilö, milloin sellainen vain on löydettävissä apua tarvitsevan lähipiiristä. Näistä syistä voidaan olettaa, että säädettävän lain vaikutus maistraattien ja yleisten edunvalvojien työmäärään voi jäädä vähäiseksi.

Tarpeettomien edunvalvontojen vähentämiseksi tulisi harkita samanlaista sääntelyä kuin Ruotsissa esitetty ställföreträdarejärjestely, jonka avulla sukulaiset voisivat hoitaa esimerkiksi dementoituvan henkilön juoksevat tavanomaiset raha-asiat.

Holhoustoimesta annettuun lakiin olisi mandollista ottaa säännökset järjestelystä, jonka avulla henkilö voisi kirjauttaa vastaisen varalle lausuman siitä, kenet haluaa edunvalvojakseen jos hän tulee kykenemättömäksi hoitamaan asioitaan. Tällöin erillistä edunvalvontavaltuutusinstituutioita ei välttämättä lainkaan tarvittaisi.

Mikäli laki edunvalvontavaltuutuksesta säädetään, olisi samassa yhteydessä oikeustoimilakiin johdonmukaista lisätä säännös siitä, että valtuuttajan tultua tosi-asiallisesti oikeustoimikelvottomaksi, on valtuutetun tekemällä oikeustoimella vain ne vaikutukset kuin valtuuttajan itse tekemillä. Muussa tapauksessa oikeustila jää epäselväksi, kun toimintakyvyn heikkenemisen varalta on mandollista laatia myös tavanomainen valtakirja. Valtuutusten olemassaolo aiheuttaa nykyäänkin vaikeita käytännön ongelmia henkilön tultua tosiasiallisesti oikeustoimikelvottomaksi. Samalla olisi harkittava myös nyt tavanomaisoikeudellisena normina voimassa olevan tosiasiallisen oikeustoimikelvottomuuden aiheuttaman pätemättömyyden säätämistä yleislausekkeella (vrt. KM 1990:20).

Ehdotetuista säännöksistä:
3 § - 6 §. Kelpoisuus ja siitä varmistuminen. Valtuuttajan kelpoisuudesta, tosin sanoen siitä, että hän ymmärtää valtuutuksen merkityksen, varmistuttaisiin siten, että valtuutus laaditaan testamentin todistamista koskevaa menettelyä käyttäen. Testamentin selvitysprosessissa kuitenkin perittävän yleensä tunteneille perillisillä on tehokkaat reagointimandollisuudet pitäessään testamenttia tahtovirheen vuoksi pätemättömänä. Holhousviranomainen sen sijaan käytännössä olisi varsin sidottu todistus-lausumaan. Valittu menettely saattaa siten mandollistaa taivuttelun valtuutuksen antamiseen. Tämän vuoksi tulisi harkita menettelyvaatimukseksi valtuutuksen antamista julkisen notaarin läsnäollessa.

22 §. Valtuutuksen vahvistaminen. Lakiin tulisi ottaa säännös siitä, miten menetellään, jos valtakirjassa valtuutetulle annettu tehtävä tai valtakirjan sisältö muuten on niin epäselvä tai tulkinnanvarainen, että esimerkiksi valtuutetun kelpoisuuden rajoja ei valtakirjan sanamuodon perusteella voida yksiselitteisesti määritellä. Ottaen huomioon epäselvien itse laadittujen testamenttien lukuisuus nykyään, on sääntelyn tarve ilmeinen.

24 § Asian selvittäminen. Sen, että selvittämiskeinojen luettelo ei ole tyhjentävä, tulisi ilmetä lakitekstistä.
2. Holhoustoimesta annetun lain muuttaminen
Esitetyn lisäksi tulisi lakia muuttaa ainakin seuraavasti:
Myös holhoustoimilakiin olisi pedagogisista syitä hyvä ottaa nimen-omainen säännös, jossa kielletään edunvalvojaa sekoittamasta pää-miehen varoja omiinsa.
Oikeustilan selventämiseksi tulisi laissa nimenomaisesti todeta, että tilintarkastuksen johdosta annettavilla muistutuksilla tms. ei lopullisesti ratkaista edunvalvojan toiminnan hyväksyttävyyteen liittyviä kysymyksiä eikä niistä siten voi valittaa. KHO:n ennakkopäätöksestä huolimatta esiintynee hallinto-oikeuksien ja maistraattien käytännöissä edelleen horjuvuutta.

Edunvalvonnan lakkauttamisen ja edunvalvojan vapauttamisen (edunvalvonta kuitenkin jatkuu) välistä eroa tulisi selkeyttää esimerkiksi otsikoinnilla. On varsin yleistä, että teunit sekoittuvat, jolloin esimerkiksi käräjäoikeudet antavat virheellisiä määräyksiä lakkauttamispäätöksen noudattamisesta jo lainvoimaa vailla olevana.
Edunvalvojan vaihtamiseen tulisi kehittää kevennetty menettely niitä tapauksia varten, joissa yleinen edunvalvoja vaihdetaan toisen kunnan yleiseen edunvalvojaan päämiehen muutettua asumaan toiseen kuntaan.
Holhousviranomaisen kompetenssia määrätä edunvalvoj a ei tulisi sitoa edunvalvonnan tarpeessa olevan omaan hakemukseen (pyyntöön) vaan suostumukseen. Muutos ei mitenkään heikentäisi ao. henkilön oikeusturvaa. Muutoksen ansiosta merkittävä osa käräjäoikeuksissa nyt käsiteltävistä riidattomista edunvalvojan määräyksistä siirtyisi maistraatille. Monissa tapauksissa on sattumanvaraista tuleeko asia vireille maistraatissa ilmoituksesta vai hakemuksesta edunvalvonnan tarpeessa olevan joka tapauksessa suostuessa edun-valvojan määräämiseen.

Työryhmän ehdotuksista:
15 § - 17 §. Muutokset. Näissäkin asioissa tulisi edellyttää päämiehen suostumusta, ei hakemusta.
32 §. Esteellisyys. Läheiskäsitteestä luopuminen selkeyttää oikeustilaa merkittävästi. Suppean esteellisyyden piiriä ei tule laajentaa sovellettavaksi muihin kuin alaikäisen lapsensa huoltajana olevaan vanhempaan. Esimerkiksi täysi-ikäisten lasten vanhemmat käytännössä monesti syrji-vät kehitysvammaista jälkeläistään.
73 §. Kuuleminen ja prosessiedunvalvojan tarve. Esitetty sääntely ylikorostaa muodollista kuulemistilaisuuden varaamista edunvalvontaan esitetyn henkilön oikeusturvan takaajana. Jos kysymys on esimerkiksi vaikeasti tai keskivaikeasti dementoituneesta vanhuksesta, voidaan jo lääkärinlausunnon perusteella varmuudella vakuuttua siitä, ettei hän pysty ottamaan kantaa asiaan. Käytännössä asian käsittely pitkittyisi, kun lausumapyyntöä yritettäisiin turhaan antaa tiedoksi ensin postitse ja sitten haastemiehen välityksellä. Haastemiehen vierailu aiheuttaisi usein mielipahaa ja hätääntymistä henkilössä, joka ei kuitenkaan ymmärrä käynnin tarkoitusta ja mandollisesti saamaansa lausumapyyntöä. Nykyisten säännösten mukaisesti toimittaessa varataan kaikille sellaisille henkilöille, jotka voivat mandollisesti ymmärtää asian merkityksen tilaisuus tulla kuulluksi.
Perusteluissa prosessiedunvalvojan määräämistä pidetään pääsääntönä, josta voitaisiin luopua esimerkiksi, jos holhousviranomaisen toimittaman henkilökohtaisen kuulemisen perusteella on todettu edunvalvonnan tarpeen ja edunvalvojan henkilön riidattomuus. Prosessiedunvalvojaa tulisi kuitenkin käyttää vain sellaisissa riitaisissa asioissa, joissa edunvalvontaan esitetty henkilö ei ymmärrä asian merkitystä ja tarvitsee tukea asian ajamisessa. Riidattomissa asioissa, joissa henkilön

f

mielipiteitä ei esimerkiksi vaikean dementian vuoksi pystytä selvittämään, ei prosessiedunvalvojan määräämisellä ole saavutettavissa mitään lisäselvitystä asiaan, vaan sama työ tulee tehdyksi kahteen kertaan, kun prosessiedunvalvoja hankkii samat selvitykset kantansa tueksi kuin maistraattikin. Prosessi ainoastaan pitkittyy ja päämiehelle aiheutuu lisä-kuluja.
Mielestämme momentin lisäämisestä tulisi luopua. Nykyiset säännökset yhdessä korkeimman oikeuden ennakkopäätöksen KKO 2004:38 perusteluissa esitettyjen kannanottojen kanssa turvaavat edun-valvontaan esitettyjen henkilöiden prosessuaalisen oikeusturvan.
86 § — 87 a §. Muutoksenhaku. Edunvalvojan määräämistä ym. koskevien asioiden keskittäminen yleisiin tuomioistuimiin mandollistaa ratkaisukäytännön yhtenäisyyden nykyistä järjestelmää paremmin. Asiat sopi-vat laatunsa vuoksi paremmin yleisiin kuin hallintotuomioistuimiin. Riidattomissa edunvalvonnan lakkauttamistapauksissa pitenee päätöksen täytäntöönpanon vaatima aika käytännössä seitsemästä kolmeenkymmeneen päivään silloin kun ratkaisun tekeminen tapahtuu maistraatissa (tyytymättömyyden ilmoittamisen määräaika muuttuu ratkaisupyynnön tekemisen määräajaksi). Päämiehen kannalta tämä ei ole toivottavaa kehitystä.
Porvoossa 13.12.2004
l ((((	
Marianne Wikholm	oN h1A~Sr "°, Nuutti Pennanen
henkikirjoittaja	QJ~,_.= 9qä ylitarkastaja