SOSIAALI- JA
TERVEYSMINISTERIÖ Riitta Kuusisto Oikeusministeriö Lainvalmisteluosasto

LAUSUNTO
24.1.2005	230/04/2004
(	\	\f	'3
Qt.

Lausuntopyyntö 15.10.2004 Dnro OM/31/41/2003 HOLHOUSLAINSAADÄNNON TARKISTAMISTYÖRYHMÄN MIETINTÖ

1.	Työryhmän ehdotusten sisältö pääkohdittain

Holhouslainsäädännön tarkistamistyöryhmä ehdottaa säädettäväksi lain edunvalvontavaltuutuksesta. Edunvalvontavaltuutuksen avulla henkilö voisi järjestää asioidensa hoidon sen varalta, että hän myöhemmin tulee kykenemättömäksi huolehtimaan asioistaan.

Valtuuttaja määrittelisi itse ne asiat, jotka edunvalvontavaltuutus kattaa. Valtuutettu voitaisiin oikeuttaa edustamaan valtuuttajaa sekä tämän taloudellisissa että henkilöä koskevissa asioissa.

Valtakirja olisi tehtävä kirjallisesti kanden esteettömän todistajan läsnä ollessa. Kun valtuuttaja olisi tullut kykenemättömäksi huolehtimaan valtuutuksen käsittämistä asioista, valtuutettu voisi pyytää holhousviranomaista vahvistamaan valtuutuksen.

Holhousviranomaisen olisi valvottava valtuutetun toimintaa. Valtuuttaja voisi valta-kirjaan otettavilla määräyksillä eräiltä osin itse vaikuttaa siihen, missä laajuudessa valtuutetun toimintaa valvotaan.

Lisäksi työryhmä ehdottaa eräitä muutoksia holhoustoimesta annettuun lakiin.
2.	Yleisiä huomioita

Sosiaali- ja terveysministeriö pitää edunvalvontavaltuutusta koskevan lain säätämistä perusteltuna ennen muuta siksi, että mandollisuus edunvalvontavaltuutuksen antamiseen edistää ihmisen itsemääräämisoikeuden toteutumista. Tämä voi olla tärkeää esimerkiksi dementoivaa tai muuta toimintakyvyttömyyteen johtavaa sairautta sairastavan henkilön elämänhallinnan kannalta.
Postiosoite: PL 33, 00023 Helsinki	Puhelin (09) 16001	Sähköposti:
Käyntiosoite: Meritullinkatu 8, Helsinki	Email:etu.suku@stm.vn.fi

Työryhmän ehdotus on rakenteeltaan selkeä, sisällöltään tiivis ja johdonmukainen sekä kirjoitusasultaan helposti ymmärrettävä.

Työryhmän ehdottaman lain 42 §:ssä säädettäisiin muun muassa valtuutetun oikeudesta saada tietoja, sosiaali- ja terveydenhuollon toimintayksiköltä, terveydenhuollon ammattihenkilöltä sekä yksityiseltä sosiaalipalvelun tuottajalta. Ennen valtuutuksen voimaan tuloa valtuutettu tarvitsee tietoja, joiden perusteella hän voi arvioida, mil-loin hänen on syytä ryhtyä toimenpiteisiin valtuutuksen voimaan saattamiseksi. Valtuutuksen voimaantulon jälkeen hän tarvitsee tietoja muun muassa päämiehensä hoi-don ja huollon järjestämiseksi. Jotta valtuutetulla olisi mandollisuus saada kaikki tarvitsemansa tiedot, säännökseen olisi syytä lisätä tiedonantovelvolliseksi myös sosiaali- ja terveydenhuollon viranomaiset.

Edunvalvontavaltuutuksen nojalla toimivan valtuutetun asema suhteessa valtuuttajaan käy ilmi lain 42 §:ää koskevasta perustelutekstistä. Sen mukaan valtuutettu on valtuuttajan laillinen edustaja tehtäviinsä kuuluvissa asioissa. Tämä on tärkeä tieto esimerkiksi sovellettaessa sosiaali- ja terveydenhuollon säännöksiä asiakkaan ja potilaan asemasta ja oikeuksista. Sen vuoksi asia olisi hyvä todeta jo esityksen yleisperusteluissa.

Esityksen sisältö painottuu valtuuttajan omaisuuden hoitamista koskeviin asioihin. Sosiaali- ja terveysministeriön erityisen mielenkiinnon kohteena on kuitenkin edunvalvontavaltuutus valtuuttajan henkilökohtaisten asioiden hoitamista varten. Etenkin siihen liittyvät kysymykset valtuutuksen sisällöstä ja valtuutetun toimivallan laajuudesta voivat useinkin aktualisoitua, kun valtuuttaja käyttää sosiaali- ja terveyden-huollon palveluja.

Henkilökohtaisten asioiden hoitamista varten annettua edunvalvontavaltuutusta ja siihen liittyviä tulkintoja olisi tarpeen käsitellä laajemmin lopullista hallituksen esitystä valmisteltaessa. Seuraavassa kappaleessa esitetään muutamia tähän asiakokonaisuuteen liittyviä näkökohtia.
3. Edunvalvontavaltuutus henkilökohtaisten asioiden hoitamista varten

Ehdotuksen yleisperusteluissa (s.12) todetaan: "Valtuuttaja eli päämies määrittelee itse ne asiat, jotka valtuutus kattaa. Valtuutus voi olla luonteeltaan yleinen, esimerkiksi päämiehen kaiken omaisuuden kattava, tai valtuuttaja voi valtakirjassa yksilöidä ne oikeustoimet, joihin valtuutetulla on kelpoisuus." Selvyyden vuoksi tässä kohdassa olisi hyvä todeta, että vastaavasti yleinen ja yksilöity valtuutus voi koskea myös päämiehen henkilökohtaisia asioita, joiden merkitystä tämä ei kykene ymmärtämään.

Työryhmän ehdottaman lain 2 §:n 3 momentin mukaan valtuutetulla ei ole kelpoisuutta valtuuttajan puolesta antaa suostumusta avioliittoon tai lapseksiottamiseen, tunnustaa isyyttä, hyväksyä isyyden tunnustamista, tehdä tai peruuttaa testamenttia eikä edustaa valtuuttajaa muussa sellaisessa asiassa, joka on näihin rinnastuvin ta-voin henkilökohtainen. Säännös on samansisältöinen kuin holhoustoimilain 29 §:n 2

momentti, joka rajaa edunvalvojan kelpoisuutta toimia päämiehen puolesta. Edunvalvojalla on kuitenkin holhoustoimilain 42 §:n mukaan suorastaan velvollisuus huolehtia siitä, että päämiehelle järjestetään asianmukainen hoito, huolenpito ja kuntoutus. Tämä velvollisuus luonnollisesti merkitsee, että edunvalvojalla on myös oikeus näissä tilanteissa toimia päämiehensä puolesta.

Kun edunvalvontavaltuutus myös henkilökohtaisten asioiden hoitamista varten voi olla joko yleinen tai hyvinkin tarkoin yksilöity, saattaa syntyä tulkintaongelmia esimerkiksi sen suhteen, onko holhoustoimilain 42 §:ssä säädettyä vastaava oikeus myös edunvalvontavaltuutuksen nojalla toimivalla valtuutetulla. Työryhmän ehdotuksen yksityiskohtaisista perusteluista (s. 22, viides kappale) saa käsityksen, että näin olisi, sillä perusteluissa mainitaan potilaan asemasta ja oikeuksista annetun lain 6 §:n 3 momentissa tarkoitetun hoitosuostumuksen antaminen esimerkkinä asioista, joita valtuuttaja voi tehdä valtuuttajan puolesta.

Tulkinta ei ole aivan yksiselitteinen, kun tarkastellaan perustelutekstiä, joka koskee ehdotetun lain 2 §:n 3 momentin tulkintaa (s.23, toinen kappale). Viimeksi mainitun kohdan mukaan luettelo oikeustoimista, joita valtuutettu ei voi tehdä valtuuttajan puolesta, ei ole tarkoitettu tyhjentäväksi. Valtuutetulta puuttuisi kelpoisuus toimia myös muissa sellaisissa asioissa, jotka henkilökohtaisuutensa puolesta rinnastuvat säännöksessä lueteltuihin korostetusti henkilökohtaisiin oikeustoimiin. Perusteluissa mainitaan suostumuksen antaminen psykiatriseen sairaalahoitoon esimerkkinä toimenpiteestä, johon valtuuttajalla ei olisi kelpoisuutta. Valtuutettu ei siis voisi antaa suostumusta sellaisessakaan tapauksessa, että psykiatrinen sairaalahoito olisi pää-miehen terveydentilan kannalta tarpeellinen, mutta tilanne ei kuitenkaan olisi niin vakava, että hänet voitaisiin ottaa tandosta riippumattomaan hoitoon mielenterveyslain nojalla. Tällainen tulkinta ei välttämättä ole kaikissa tapauksissa päämiehen edun mukainen. Tulkinnanvaraiseksi jää myös kysymys, voiko valtuutettu antaa suostumuksen päämiehen toimittamiseksi hoitoon esimerkiksi vanhainkotiin tai muuhun sosiaali- tai terveydenhuollon toimintayksikköön.

Ehdotetun 2 §:n 3 momentin tulkinta voi olla ongelmallinen myös sellaisessa, ehkä harvinaisessa, mutta kuitenkin mandollisessa tilanteessa, että valtuuttajalla on ala-ikäinen lapsi siinä vaiheessa, kun edunvalvontavaltuutus tulee voimaan. Monenlaisten lasta koskevien ratkaisujen tekeminen (kuten huostaanotto, huollon, asumisen, tapaamisoikeuden ja elatuksen järjestäminen) saattaa juuri silloin tulla ajankohtaiseksi. Voiko, ja missä määrin, päämies pätevästi valtuutta valtuutetun toimimaan puolestaan näiden ratkaisujen tekemiseen liittyvissä asioissa? Esimerkiksi näitä kysymyksiä olisi hyvä valottaa esityksen perusteluissa.
4. Lopuksi

Sosiaali- ja terveysministeriö toteaa, että esitystä valmistelleen työryhmän kokoonpano on ollut varsin suppea ja sen asiantuntemus on painottunut oikeusministeriön hallinnon alalle. Tämä huomioon ottaen sosiaali- ja terveysministeriö pitää toivottavana, että sen asiantuntijoille tarjoutuisi mandollisuus keskustella hallituksen esityksen jatkovalmistelussa mukana olevien oikeusministeriön asiantuntijoiden kanssa

erityisesti edellä 3. kappaleessa esiin tuoduista kysymyksistä ennen kuin hallituksen esitys annetaan eduskunnalle. Näin voitaisiin minimoida ne tulkintaongelmat, joita uusi lainsäädäntö mandollisesti saattaisi aiheuttaa sosiaali- ja terveydenhuollon palvelujen toteuttamisessa asiakkaiden ja potilaiden etujen mukaisesti.
Kansliapäällikkö	( Markku Lehto

Hallitusneuvos

t/12-(L )1) 4
Riitta Kuusisto