LAUSUNTO 13.12.2004

VANTAAN KÄRÄJÄOIKEUS Kielotie 21
01300 Vantaa

Oikeusministeriö PL 25
00023 Valtioneuvosto

AA,	vo5
61ib 'too / oo3
da.~d

Asia: Viite:

Lausunto holhouslainsäädännön tarkistamistyöryhmän mietinnöstä Lausuntopyyntönne 15.10.2004 (OM 31/41/2003, OMO28:00/2003)

Käräjäoikeus esittää viitekohdassa mainitun lausuntopyynnön johdosta kunnioittaen seuraavaa.

Työryhmän tehtävänä on ollut valmistella ehdotus holhoustoimesta annetun lain muuttamiseksi. Työryhmää asetettaessa on määrätty, että työryhmän tuli ottaa huomioon holhouslainsäädännön uudistusta koskevassa seurantatutkimuksessa todetut säännösmuutostarpeet sekä uudistuksesta muutoin saadut kokemukset. Tämän ohella työryhmän tuli valmistella ehdotus tule-van toimintakyvyttömyyden varalta annettavaa valtuutusta koskevaksi sääntelyksi.

Holhoustoimesta annettu laki on ollut voimassa viisi vuotta. Käräjäoikeuden kokemusten mukaan laki on pääsääntöisesti ollut toimiva. Yhteistyö maistraatin kanssa on ollut sujuvaa. Käräjäoikeuden ja holhousviranomaisen rinnakkaisen toimivallan tilanteissa ei juurikaan ole ollut ongelmia. Siitä huolimatta että lain soveltamistilanteissa ei ole ollut tulkintavaikeuksia, holhoustoimesta annettua lakia sovellettaessa oikeudenkäyntimenettelyyn liittyy useita avoimia kysymyksiä. Käräjäoikeus keskittyy lausunnossaan käsittelemään ehdotusta lähinnä siltä osin kuin sillä on vaikutusta käräjäoikeuden toimintaan.

Holhoustoimesta annettu laki

Käräjäoikeudella ei ole mitään sitä vastaan, että holhousviranomaisen toimivaltaa selvissä ja riidattomissa tapauksissa laajennetaan. Oikaisumenettelyn tehostaminen on myös paikallaan. Yhtenäisen oikeuskäytännön turvaaminen edellyttää, että edunvalvonta-asiat keskitetään käräjäoikeuksiin. Tämän vuoksi ehdotus yhden oikaisukeinon käyttämisestä on perusteltu. Käräjäoikeus ei ole toistaiseksi havainnut ongelmia edunvalvojan esteellisyysperusteiden soveltamisessa. Ehdotukses- sa mainituilla perusteilla esteellisyysperusteiden täsmentäminen on kuiten- kin aiheellista. Lupasäännösten tarkistamista koskevat ehdotukset ovat myös tarpeellisia.

Lakiehdotuksen 73 §: Kuulemisvelvollisuus
Voimassa olevassa säännöksessä oleva päämiehen kuulemisvelvollisuus on aiheuttanut keskeisimmät ongelmat lakia käräjäoikeudessa sovellettaessa. Työryhmän esityksessä mainittu korkeimman oikeuden ratkaisu KKO 2004:38 on selkeyttänyt oikeuskäytäntöä. Käräjäoikeuden mielestä on tärkeää, että lainsäädäntö saatetaan vastaamaan muodostunutta käytäntöä. Asianosaisen kuuleminen on oikeudenkäynnin keskeinen periaate, josta tulee lähtökohtaisesti pitää kiinni. Käräjäoikeus esittää kuitenkin vielä harkittavaksi, tulisiko päämiehen kuulemisesta olla mandollisuus luopua ilman hakemuksen tiedoksiantoyritystä, jos päämies on kykenemätön ymmärtämään edunvalvojan määräämistä koskevan asian merkitystä ja kuuleminen päämiehen tilan vuoksi on mandotonta. Tällainen tilanne on kysymyksessä mm. silloin, kun lääkärintodistuksen mukaan päämies on pahoin dementoitunut ja hän ei esimerkiksi osaa lukea ja kirjoittaa taikka Iran on pysyvästi tajuton. Jos kirjallisen oikeudenkäyntiaineiston perusteella ei ole minkäänlaista epäselvyyttä siitä, etteikö perusteita edunvalvoj an määräämiselle olisi olemassa ja siitä, kuka tehtävään on määrättävä, pää-miehen oikeusturva ei näyttäisi vaativan haastemiehen tiedoksiantoyritystä tai prosessiedunvalvojan määräämistä. Haastemiehen yritys toimittaa tiedoksianto saattaa aiheuttaa päämiehessä tarpeettomasti andistusta ja pelkoa. Prosessiedunvalvojan määrääminen puolestaan aiheuttaa kustannuksia, jotka jäävät päämiehen kannettaviksi vastoin hänen tahtoaankin, ellei oikeusapu kata niitä.

On selvää, että kuulematta jättäminen tulisi kysymykseen vain erittäin poikkeuksellisesti, jos päämiehen tilasta ja ymmärryskyvystä ei ole mitään epäselvyyttä. Esimerkiksi lääkärin kannanotto siitä, voidaanko päämiestä kuulla asiassa, ei olisi ratkaiseva seikka kuulemista harkittaessa. Ratkaisevaa olisivat lääkärin tutkimushavainnot ja -tulokset päämiehen terveyden-tilasta ja mandollisesti holhousviranomaisen toimittaman kuulemisen sekä muun selvityksen perusteella ilmitulleet seikat. Tämän vuoksi tulisikin lähteä siitä, että holhousviranomainen valmistellessaan asiaa selvittää mandollisimman tarkasti päämiehen tilanteen ja kuulee häntä henkilökohtaisesti. Lisäksi voitaisiin edellyttää, että käräjäoikeuden tulisi perustella kuulematta jättäminen. Mikäli päämiehen tilasta esitetyt tiedot ja niistä tehtävät johtopäätökset ovat epävarmoja, hakemus tulisi aina antaa tai ainakin yrittää antaa tiedoksi päämiehelle tai tapauskohtaisen harkinnan perusteella oikeudenkäyntiä varten määrätylle edunvalvojalle. Käräjäoikeuden käsityksen mukaan on perusteltua joka tapauksessa mandollistaa esityksessä ehdotetulla tavalla kuulemisesta luopuminen, mikäli tiedoksi-antaminen ei onnistu päämiehen tilan vuoksi.

Lakiehdotuksen 82 §: oikeudenkäyntiavustaja ja prosessiedunvalvoja
Oikeuskäytännössä puutteeksi on koettu myös se, että käräjäoikeuden viran puolesta määräämän oikeudenkäyntiavustaj an palkkiosta ja kulujen korvaamisesta ei ole säännöksiä. Oikeudenkäyntiä varten viran puolesta määrätty edunvalvojakin on oikeutettu saamaan palkkion ja kulujen korvauksen vain päämiehen varoista. Sääntely on ongelmallinen, sillä usein päämiehet ovat vähävaraisia. Käytännössä tällaisissa tapauksissa määrätty prosessiedunvalvoja on hakenut oikeusapupäätöksen.

Oikeusavun antamisesta ja avustajan määräämisestä päättää oikeusaputoimisto. Pääasiaa käsittelevän tuomioistuimen toimivalta ulottuu laissa mai-

nituin edellytyksin vain oikeusapupäätöksen muuttamiseen tai oikeusavun lakkaamisesta päättämiseen. Käräjäoikeus katsoo, että holhoustoimesta annetussa laissa avustajan ja prosessiedunvalvojan oikeus palkkioon ja kulujen korvaamiseen tulisi ratkaista vastaavalla tavalla kuin oikeuden-käynnistä rikosasioissa annetussa laissa on tehty. Käräjäoikeuden, viran puolesta tai vastaajan pyynnöstä, määrämälle rikosasian vastaajan puolustajalle ja mainitun lain 2 luvun 1 a §:n ja 3 §:n nojalla määrätyille asianomistaj an avustajalle tai tukihenkilölle maksetaan puheena olevan lain 2 luvun 10 §:n nojalla valtion varoista palkkio ja korvaus noudattaen soveltuvin osin oikeusapulain 17 ja 18 §:issä säädettyä.

Kuulemisvelvollisuudesta huolehtimisella pyritään perusoikeuksiin kuu-luvan oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin toteutumiseen. Oikeudenkäynti-avustajan tai prosessiedunvalvojan määräämisellä varmistetaan samaa pää-määrää. Tämän näkökohdan perusteella voitaisiin päätyä siihen, että asian-mukaisesta oikeudenhoidosta syntyneet kustannukset jätettäisiin valtion vahingoksi. Kannanottoa puoltaa myös se, että päämiestä ei ole pääsääntöisesti mandollista kuulla avustajan tai edunvalvojan palkkiovaatimuksen osalta. Mikäli näkemystä ei pidetä perusteltuna, päämies voitaisiin velvoittaa suorittamaan valtiolle sen varoista maksetut korvaukset. Tällaisessa tilanteessa korvaus ei saisi olla suurempi kuin oikeusapulain mukainen korvaus olisi, jos päämies täyttää oikeusapulaissa tarkoitetut oikeusavun saamisen taloudelliset edellytykset.

Ehdotuksen 87 a §: ratkaisupyyntömenettely
Ratkaisupyyntömenettely on lainsäädännössä suhteellisen uusi instrumentti. Oikeusapulain mukaan oikeusaputoimiston ratkaisu oikeusapuasiassa voidaan saattaa tuomioistuimen tutkittavaksi. Kysymyksessä ei ole katsottu olevan muutoksenhakumenettely vaan osa päätöksentekomenettelyä. Ratkaisupyyntömandollisuus onkin tarpeen, sillä käräjäoikeudella ei ole rinnakkaista toimivaltaa oikeusaputoimiston kanssa oikeusavun myöntämiseen. Käräjäoikeuden mielestä tällaisten uusien muutoksenhakumahdollisuuksiin rinnastuvien menettelyiden luomisessa tulisi olla pidättyväinen. Niihin tulisi turvautua vain perustellusta syystä.

Lähtökohta on, että hakijalle ei ole oikeusturvan tarvetta eikä niin ollen muutoksenhakuintressiä, jos asia ratkaistaan hakemuksen mukaisesti. Esitetty uusi oikaisukeino, ratkaisupyyntömenettely muodostaisi pääsäännöstä poikkeuksen. Esityksessä ei ole pidetty tarpeellisena oikaisukeinon ulottamista hakemuksen hylkäävään tai tutkimatta jättävään holhousviranomaisen päätökseen. Kannanottoa on perusteltu sillä, että hakija voi määräajasta riippumatta tehdä uuden hakemuksen käräjäoikeudelle. Käräjäoikeuden mielestä todettu koskee myös hakemuksen hyväksyviä holhousviranomaisen päätöksiä. Käräjäoikeus voi aina hakemuksesta käsitellä asian, jossa on jo olemassa holhousviranomaisen ratkaisu. Käräjäoikeus voi hakemuksesta aiemmista ratkaisuista riippumatta
1.	määrätä uuden edunvalvojan ja vapauttaa holhousviranomaisen määräämän edunvalvojan taikka määrätä edunvalvojan tehtävän kokonaan lakkaamaan, jos edunvalvonnan tarvetta ei ole ja päämies on esimerkiksi pakotettu tai taivuteltu hakemuksen tekemiseen
muuttaa edunvalvojan kertaalleen muutetun tehtävän alkuperäiseksi tai päämiehen tarvetta muulla tavoin vastaavaksi
määrätä edunvalvojan, kun edunvalvoja on vapautettu tehtävästä

4. katsoa että päämies on edunvalvonnan tarpeessa ja määrätä hänelle edunvalvojan, jos tehtävä on määrätty lakkaamaan. Ratkaisupyyntömenettelyn alaisuuteen kuuluvissa asioissa olisi aina haki-jana edunvalvoja yhdessä päämiehensä kanssa tai yksin lukuunottamatta edunvalvojan määräämistä henkilölle tämän pyynnöstä tilanteissa, joissa edunvalvojaa ei ole ennestään. On vaikea kuvitella, että hakemuksen mukaiseen ratkaisuun olisi oikaisutarvetta silloin, kun myös edunvalvoja on hakijana. Tarve muuttaa hakemuksen hyväksyvää holhousviranomaisen päätöstä tullee siten kysymykseen äärimmäisen poikkeuksillisissa tilanteissa.

Koska esityksessä määritellyissä tilanteissa hakijan oikeusturvan saamisen edellytyksenä ei ole ratkaisupyyntömandollisuus, käräjäoikeus esittää, että 87 a §:ssä ehdotettua ratkaisupyyntömenettelyä ei saateta säädöstasolle. Mikäli ratkaisupyyntömenettelyä kuitenkin pidetään tarpeellisena, johdonmukaisuus vaatisi, että se koskisi myös holhousviranomaisen ratkaisuja, joissa hakemus hylätään tai jätetään tutkimatta. Toisin sanoen kaikki holhousviranomaisen ehdotuksen 87 §.ssä tarkoitetut ratkaisut tulisi voida saattaa käräjäoikeuden tutkittaviksi.

Siinä tapauksessa, että ratkaisupyyntömenettelystä säädetään, käräjäoikeuden mielestä tulisi myös pohtia sitä, voitaisiinko myös holhoustoimiasioissa asian vireillepanoon ja tuomioistuimen päätöksestä muutoksenhakuun muutkin tahot oikeuttaa turvautumaan ratkaisupyyntömenettelyyn. On mahdollista, että holhousviranomainen määrää lain 12 §:n nojalla edunvalvojan, joka ei ole kuitenkaan sopiva tehtävään. Läheisillä saattaa olla edunvalvojan henkilöstä sellaista tietoa, joka ei ole tullut esille asiaa selvitettäessä päämiehen hakemuksesta. Jos tällaisessa tapauksessa hakija ei ole kyennyt ymmärtäämään asian merki- tystä, hän tuskin pystyy saattamaan asiaa ratkaisupyynnöllä tuomioistuimen tutkittavaksi. Jos läheisetkään eivät voi instrumenttia käyttää, heidän tai holhousviranomaisen on uudella hakemuksella saatettava asia käräjäoi- keuteen. Tämäkin puoltaa käräjäoikeuden näkemystä, että ehdotettu erittäin harvoihin tilanteisiin sopiva ratkaisupyyntömenettely ei ole oikeusturvan kannalta tarpeellinen. Jos siihen menettelyyn päädytään, sen tulisi olla ehdotettua laaja-alaisemmassa käytössä.

Laki edunvalvontavaltuutuksesta

Esityksessä on todettu, että kansainvälistä kehitystä tarkasteltaessa valtuutuksen käyttö on voimakkaasti yleistymässä keinona, jolla ihminen voi varautua tulevaan toimintakyvyttömyyteen. Väestön ikääntyessä ja edunvalvontojen määrän jatkuvasti kasvaessa on tarpeellista luoda meilläkin esitetyn kaltainen viranomaisvalvontaa sisältävä sääntely. Käräjäoikeudella ei ole huomautettavaa ehdotetuista edunvalvontavaltakirjan laatimista ja valtuutuksen voimaantuloa koskevista säännöksistä. Valtuutuksen muoto-määräykset sekä valtuutuksen oikeusseuraamukset ja valtuutukseen mahdollisesti liittyvä viranomaiskontrolli ovat niin monimuotoinen vyyhti, että kansalainen selviytyy niistä tuskin ilman juridista asiantuntemusta. Ehdotuksen lähtökohtana näyttää olevan, että viranomaisvalvonta on minimaalista, mutta valtuuttaja voi halutessaan saattaa valtuutetun enemmän tai vähemmän valvontaan. Käräjäoikeuden mielestä ehdotusta kattavampi valvonta voisi olla pääsääntö, josta valtuuttaja voisi määrätä toisin. Näin valtuutuksen valvontaa vaille jääminen perustuisi tietoiseen harkintaan,

eikä olisi maallikollekaan yllätyksellinen seikka. Käräjäoikeus tuo esille seuraavassa muutamia näkökohtia erinäiskysymyksistä.

Ehdotuksen 2 §: edunvalvontavaltuutuksen sisältö
Esityksen mukaan valtuuttaja voi vapaasti määritellä valtuutuksen tuottaman edustusvallan laajuuden, mitä ei ole syytä vastustaa. Lähtökohtaisesti valtuutuksella valtuutettu voidaan oikeuttaa edustamaan valtuuttajaa tämän omaisuutta koskevissa ja muissa taloudellisissa asioissa. Holhoustoimesta annetun lain 29 §:n mukaan edunvalvojalla puolestaan on tietyin ehdoin kelpoisuus edustaa päämiestään tämän omaisuutta ja taloudellisia asioita koskevissa oikeustoimissa. Ehdotus siis poikkeaa voimassa olevan lain käyttämästä sanonnasta. On oletettavaa, että valtuutuksen sisältö määritellään yleisesti mukaillen lain käyttämää ilmaisua kuten on tapahtunut holhoustoimilain nojalla määrättävien edunvalvojien tehtäviä kuvattaessa. Tämän johdosta herää kysymys, onko valitulla sanamuodolla haluttu il-maista, että edunvalvontavaltuutetun perusmuotoinen toimivalta olisi laajempi kuin edunvalvojan. Jos tätä tarkoitetaan, vertailtavien säännösten sanamuodot voivat poiketa toisistaan. Jos taas niin ei ole asian laita, tulisi pitäytyä vastaavanlaisissa ilmaisuissa. Tällöin joko ehdotuksen sanamuodon tulisi vastata holhoustoimilaissa käytettyä tai holhoustoimilain mukainen ilmaisu tulisi ehdottaa muutettavaksi vastaamaan edunvalvontavaltuutuksesta esitettyä.

Ehdotuksen 9 §: edunvalvontavaltuutuksen lakkaaminen
Jos valtuuttajalle määrätään edunvalvoja, ehdotuksen mukaan valtuutus lakkaa olemasta voimassa siltä osalta kuin edunvalvojan tehtäviin kuuluu huolehtia niistä asioista, joita valtuutus koskee. Edunvalvoja määräys siis vaikuttaa suoraan valtuutuksen voimassaoloon ja valtuutetun toimivaltaan. Käräjäoikeuden käsityksen mukaan holhoustoimesta annettuun lakiin tulisi lisätä säännös, joka velvoittaa valtuutetun kuulemiseen määrättäessä pää-miehelle edunvalvojaa tilanteessa, jolloin on voimassa oleva, holhousviranomaisen vahvistama edunvalvontavaltuutus.

Edunvalvontavaltuutus voidaan rajoittaa koskemaan määrättyä oikeustointa. Holhoustoimesta annetun lain 17 §:n mukaan edunvalvojalle annettu tehtävä lakkaa, kun edunvalvojalle annettu määräys lakkaa 15 §:n mukaan olemasta voimassa. Viimeksi mainitussa pykälässä on säädetty tiettyä tehtävää varten määrätyn edunvalvojan määräyksen voimassaolosta. Käräjäoikeus saattaakin sen vuoksi pohdittavaksi, tulisiko lakiehdotusta täsmentää vastaavalla tavalla siten, että jos edunvalvontavaltuutus on annettu tiettyä tehtävää varten, valtuutus lakkaa silloin kun tehtävä on suoritettu. Tämä on kyllä asian luonteen vuoksi selvää ilman lain säännöstäkin. Sa-massa yhteydessä tulisi pohtia myös sitä, pitäisikö selvyyden vuoksi määrätä, että edunvalvontavaltuutus lakkaa, kun valtuutettu julistetaan vajaavaltaiseksi.
Ehdotuksen 17 ja 18 §:t: oikeustoimien luvanvaraisuus ja suhde valtakirjan muotoa koskeviin maakaaren säännöksiin
Aikaisemmin lausumaansa nähden käräjäoikeus katsoo, että oikeustointen luvanvaraisuus voisi olla sääntö, ellei valtuutuksessa ole muuta määrätty. Valtuuttaja voisi ilmaista valtuutettua kohtaan tuntemansa erityisen luot-

tamuksen määräämällä, että valtuutettu ei tarvitse holhoustoimesta annetun lain 34 §:ssä tarkoitettuihin oikeustoimiin tai joihinkin niistä holhousviranomaisen lupaa.

Käräjäoikeus pitää myös ehdotusta maakaaren kiinteistön myyntiä ja kiinnityksen hakemista ja panttioikeuden perustamista koskevan valtakirjan muotomääräysten sivuuttamisesta arveluttavana. Ehdotuksen perustelut eivät ole vakuuttavia. Ehdotettu poikkeussääntö saattaisi murentaa helposti maakaaren systeemin johdonmukaisuutta ja aiheuttaa yleisemminkin epätietoisuutta.

Ehdotuksen 22 ja 24 §:t: edunvalvontavaltuutuksen vahvistaminen sekä kuuleminen
Ehdotuksessa lähdetään siitä, että holhousviranomaisen ei yleensä olisi tar-peen ryhtyä erityisesti selvittämään valtuutetun kykyä ja sopivuutta toimia valtuutettuna. Valtuutuksen ja sen voimaan saattamisen välillä saattaa kulua hyvinkin pitkä aika. Käräjäoikeuden mielestä holhousviranomaiselta voidaan edellyttää, että holhousviranomainen säännönmukaisesti valtuutusta vahvistaessaan selvittää valtuutetun kyvyn ja sopivuuden tehtäväänsä. Holhousviranomaisen tulisi voida turvautua muun muassa rikosrekisteritietoihin, joihin viranomaisella on pääsy edunvalvojankin sopivuutta selvitettäessä. Holhousviranomaisen tulisi lähtökohtaisesti kuulla valtuutettua henkilökohtaisesti. Etenkin näin tulisi menetellä, jos pääsääntönä on valtuutuksen jääminen ilman viranomaisvalvontaa.

Valtuuttajan kuulemisesta luopumista koskevaa sääntelyä ei ole syytä vastustaa.

Ehdotuksen 31 §: velvollisuus antaa tietoja holhousviranomaiselle
Taloudellisia asioita hoitavan valtuutetun velvollisuus antaa määräajoin tili holhousviranomaiselle on tehty riippuvaksi valtuuttajan määräyksestä. Ehdotuksen 28 §:n mukaan valtuutetun tulee antaa kolmen kuukauden kuluessa valtuutuksen vahvistamisesta holhousviranomaiselle valtuuttaj an omaisuutta koskeva luettelo. Lisäksi ehdotuksen 30 §:ssä velvoitetaan taloudellisissa asioissa valtuuttajaa edustava valtuutettu pitämään kirjaa valtuutetun varoista ja veloista sekä tilikauden tapahtumista. Jos valtuutettu ei ole velvoitettu määräaikaistilin antamiseen holhousviranomaiselle, kukaan ei valvo, noudattaako valtuutettu kirjanpitovelvollisuuttaan.

Käräjäoikeus katsoo, että valtuuttajan oikeusturvan kannalta asiaa tarkasteltaessa tilinantovelvollisuus holhousviranomaiselle tulisi säätää pääsäännöksi. Kun valtuutettu on joka tapauksessa kirjanpitovelvollinen, tilin antaminen viranomaiselle ei juurikaan lisää valtuutetun työmäärää. Viran-omaista valvonta luonnollisesti työllistää. Se ei kuitenkaan voi olla seikka, jonka perusteella valvonnasta tulisi luopua, jos valtuuttaja ei nimenomaisesti valvontaa määrää. Valtuutus voidaan antaa tilanteessa, jolloin valtuuttaja ei ehkä kykene kokonaisvaltaisesti ajattelemaan etuaan, vaikka vielä ymmärtääkin valtuutuksen merkityksen. Valtuuttaja voisi valtakirjassa pikemminkin antaa nimenomaisen määräyksen asiasta, mikäli ei pidä säännöllistä tilinantovelvollisuutta tarpeellisena.

Ehdotuksen 34 §: päätöstili
Edellä esille tuoduilla perusteilla käräjäoikeus katsoo, että myös päätöstilin antamisvelvollisuuden tulisi olla lähtökohta. Ainakin valtuutetun varalli-

4 4

suuden kannalta merkittävistä oikeustoimista tulisi antaa vähintäinkin lopputili. Jos valtuuttaja ei ymmärrä ottaa valtakirjaan eräiden oikeustointen luvanvaraisuutta, määräaikaistilin ja päätöstilin antovelvollisuutta, valtuutus jää vaille minkäänlaista kontrollia. Jos myöskään valtuutusta vahvistettaessa ei tutkita valtuutetun kykyä ja sopivuutta tehtävään, avataan helppo tie väärinkäytöksille.

Ehdotuksen 36 §: kansainvälinen toimivalta valtuutuksen vahvistamista ja rekisteröintiä koskevassa asiassa
Valtuutuksen rekisteröinti jäisi ehdotuksen mukaan riippumaan siitä, saako holhousviranomainen tiedon valtuuksesta. Lakiin perustuva valtuutetun ilmoitusvelvollisuus loisi pohjan sille, että holhousasioiden rekisteri kattaisi kaikki holhousviranomaisten valvonnan alla olevat valtuutukset.

Ehdotuksen 40 §: muutoksenhaku
Käräjäoikeus viittaa edellä holhoustoimesta annetun lain 87 a §:n säännösehdotuksesta lausumaansa. Valtuutetulla ei ole oikeudellista intressiä saattaa hänen hakemuksensa mukaisesti ratkaistua sijaisen määräämistä koskevaa asiaa käräjäoikeuden tutkittavaksi. Käräjäoikeudella on toimivalta määrätä valtuuttajan pyynnöstä valtuutetulle sijainen.

Ehdotuksen 41 §: valtuuttajan oikeus saada tietoja
Käräjäoikeus esittää, harkittavaksi, onko ehdotuksen ensimmäinen lause ylipäätään tarpeen. Valtuuttajan oikeus tietojen saantiin perustuu viran-omaisen toiminnan julkisuudesta annettuun lakiin ilman, että edunvalvontavaltuutuksesta annettavaan lakiin otetaan erillistä viittaussäännöstä.

Lausunnon valmisteluun ovat osallistuneet käräjätuomarit Heli Lehto-Kinnunen ja Sini Leppänen.
tYI&Alk
Laamanni Heikki Nousiainen