Lausunto liittyen kyselytutkimukseen liittyen IPR-asioiden keskittämiseen markkinatuomiosituimeen. 

Vastaajan tiedot: 

Mikko Piironen
Patenttiasiamies, Papula-Nevinpat.
sähköposti: Mikko.Piironen@papula-nevinpat.com

Vastaajan tausta: 

Patenttiasiamieskokemusta kahdeksan vuoden verran. Edellisen viiden vuoden aikana mukana 5-10 valituslautakunnan asiassa joko vastuullisena tai avustavana asiamiehenä. Valituksen aiheina useimmiten viitejulkaisujen virheellinen tulkinta, mutta myös lainsäädännön virheellinen tulkinta. Korkeimpaan hallinto-oikeuteen on valitettu pari kertaa.  

Kysymykset liittyen PRH:n valituslautakuntamenettelyn arviointiin:

Väitteisiin liittyvien valitusten käsittelyssä on tapahtunut viime aikoina muutoksia ja minulla ei ole niistä vielä käsitystä, joten en halua kommentoida tätä asiaa. Väitteisiin liittyvät valitukset ovat kuitenkin mielestäni tärkeämmässä asemassa kuin prosessinaikaiset valitukset, joiden kannalta tilanne ei ole ollut aikaisemminkaan samalla tavalla ongelmallinen. 

Tulevaisuus

Seuraavassa lyhyesti niistä asioista, jotka koen olennaisimmiksi tässä uudistuksissa. 

PRH:n päätöksiin kohdistuvaa valitusprosessia tulisi kehittää sellaiseksi, että päätökset ovat yhdenmukaisia ja hyvin perusteluja. Parhaiten tämä onnistuu nimenomaan keskittämällä asiat IPR-tuomioistuimeen, jolloin suurentunut volyymi tuo tuomioistuimen jäsenille kokemusta asioiden käsittelyyn. Kokemuksen puute korostuu tällä hetkellä PRH:n valituslautakuntia enemmän mitätöinti- ja loukkaustapauksissa. Mikäli kyseessä on suomessa voimaansaatettu EPO-patentti, niin silloin on luonnollista että käyttäisiin EPO:n valituslautakunnan ratkaisuja apuna asian ratkaisussa. Myös kotimainen patenttilainsäädäntö ja –käytäntö on harmonisoitumassa EPO:n käytäntöjen kanssa, joten soveltuvin osin niitä voitaisiin käyttää hyväksi myös kansallista patenttia koskevassa käsittelyssä. 

Hyvien päätösten osalta markkinaoikeuden ratkaisukokoonpanot ovat aivan olennaisessa roolissa. 

Patentti- ja hyödyllisyysmalliasioissa kokoonpanossa tulee olla sekä juridisesti että teknisesti päteviä tuomareita. Edelleen vähintään yhden tuomareista tulee olla perehtynyt sekä kyseessä olevaan tekniikan alaan että patenttilainsäädäntöön. Käytännössä tällaisia tekniikan ja lainsäädännön yhdistäviä tuomareita voivat olla ainoastaan kokeneet patenttiasiamiehet, joiden käyttöä tuomioistuimen kokoonpanossa tulisi harkita. Yksi kokoonpanon jäsen voisi olla esimerkiksi asiasta riippumaton erittäin kokenut (esimerkiksi kokemusta yli 15v) asiamies, joka on pätevyydeltään eurooppapatenttiasiamies. Riippumattomuus voisi tässä tapauksessa tarkoittaa esimerkiksi sitä, että kyseinen henkilö tai hänen edustamansa asiamiestoimisto ei ole ollut osallisena kummankaan osapuolen patentointiprosesseissa edellisen viiden vuoden aikana. Teknisesti vaikeiden asioiden kyseessä ollessa kokoonpanossa voisi olla myös toinen tekninen tuomari, joka olisi esimerkiksi riippumaton yliopiston professori. On kuitenkin mielestäni erittäin tärkeätä, että mikäli kokoonpanossa on vain yksi tekninen asiantuntija, hänellä on myös hyvä käsitys patenttialasta, koska useimmiten asiassa vaaditaan patenttivaatimusten tulkintaa ja se on kokeneellekin patenttiasiamiehelle haastavaa.

Mikäli IPR-tuomioistuimen kokoonpano on kattava, eli siihen kuuluu juridisesti pätevien tuomareiden lisäksi teknisesti pätevä patenttilakia tunteva jäsen sekä mahdollisesti teknisesti erittäin pätevä patenttilakia tuntematon jäsen, niin päätöksestä valituskynnyksen voi asettaa korkeaksi. Olettaen, että nyt ollaan luomassa tuomioistuinta, jossa on paras mahdollinen asiantuntemus, mahdolliset valitukset voitaisiin rajata selkeisiin prosessivirheisiin ja ne voitaisiin alistaa valituslupamenettelylle.

Edellä mainittuja periaatteita tulisi noudattaa myös mitätöinti- ja loukkaustapauksissa. Valitus- ja mitätöintiasioissa asiakkaan edustusoikeus tulisi olla myös patenttiasiamiehellä. Häneltä voitaisiin edellyttää tätä varten räätälöidyn prosessioikeudellisen lisätutkinnon suorittamista. Loukkaustapauksissa, joihin liittyy esimerkiksi vahingonkorvauksen määrittämistä, edustajan tulisi lakimies tai asianajaja.