SOSIAALI- JA TERVEYSMINISTERIÖ		MUISTIO			STM125:01/2001
Sosiaali- ja terveyspalveluosasto
							26.9.2001			

Palvelujärjestelmän  toiminnallisten  ja  hallinnollisten rakenteiden uudistaminen  sekä tehokkuuden ja taloudellisuuden lisääminen

Valtaosa maamme terveydenhuoltopalveluista tuotetaan julkisen sektorin (kunnat, kuntayhtymät, valtio) toimesta. Yksityinen sektori tuottaa noin viidesosan erikoislääkärikäynneistä  Kela-korvattujen käyntien määrällä mitattuna. 

Terveyspalveluita tuottavien kuntien ja kuntayhtymien väestöpohja on pienehkö. Se on viime vuosina edelleen pienentynyt, kun terveyskeskuskuntayhtymiä on purkautunut. Perusterveydenhuollon palveluja saatetaan tuottaa yksiköissä, joiden väestöpohja on täysin riittämätön, jopa alle tuhat asukasta. Sairaanhoitopiirien väestöpohjan mediaani on  alle 200 000  ja pienimpien sairaanhoitopiirien 60-70 000. 

Sekä erikoissairaanhoidon että perusterveydenhuollon  tuottajaorganisaatioiden kokoa tulisi monissa tapauksissa suurentaa ja yhteistyötä ja työnjakoa lisätä. Riittävän kokoisissa toimintayksiköissä sekä laatu että tehokkuus paranevat. Myös yhteistyötä lisäämällä ja työnjakoa kehittämällä voidaan kustannuksia vähentää ja laatua parantaa. 

Julkisessa terveydenhuoltojärjestelmässä on edelleen runsaasti päällekkäisyyksiä. Yksityinen työterveyshuolto ja terveyskeskukset tuottavat osaksi samoja palveluja. Aluesairaaloiden ja keskussairaaloiden tehtäväjako ei ole kaikkialla tarkoituksenmukainen. Monissa tapauksissa sairaanhoitopiirit eivät ole onnistuneet organisoitumaan osaamiskeskuksiksi eikä jäsenkuntien omistajaedustus aina toimi järjestämisvastuuta kantavien kuntien ja niiden asukkaiden edun mukaisesti. Suurten kaupunkien omat erikoissairaanhoitopalvelut on osassa, mutta ei kaikissa kaupungeissa siirretty sairaanhoitopiirien tehtäväksi. Suomessa on huomattava laboratoriopalvelujen ylikapsiteetti. Alueellinen, kaikki julkiset terveyspalvelut kattavat lääkestrategia yhteisine hankitamekanismeineen on vain muutamassa sairaanhoitopiirissä. Palvelujen tarjontaa kehitettäessä ei aina ole riittävästi huomioitu palvelujen alueellista kattavuutta.

Tekniikan ja tietoyhteyksien kehittyminen ja parantuneet liikenneyhteydet ovat luoneet  edellytykset rakenteiden uudistamiselle. Alueellisista kunnallisista tuotanto-organisaatioista ja kunnallisista liikelaitoksista kertyneet  kokemukset viittaavat siihen, että tehokkuutta ja tuottavuutta voidaan tukipalveluissa lisätä heikentämättä asiakaspalvelua. Erityisen hyvin uudet toimintamallit näyttävät sopivan laboratorio- ja kuvantamispalveluihin, mutta malleja voidaan soveltaa  myös lääkehuoltoon, hankintatoimeen jne.

Päivystysjärjestelmä on edelleen hajanainen. Pieniä,  runsaasti henkilökuntaa sitovia päivystäviä yksiköitä on  paljon. Hyvin toimiva väestövastuinen toimintatapa vähentää  päivystyspalvelujen tarvetta.  Järjestelmä on asteittain otettu käyttöön suuressa osassa maata.  Lääkäripula vaikeuttaa tällä hetkellä väestövastuista toimintatapaa ja hidastaa sen käyttöönottoa kunnissa, joissa siihen ei vielä ole siirrytty.
Hyvin toimiva terveyskeskus on suomalaisen terveyspalvelujärjestelmän kivijalka. Terveyskeskuksissa ei muutamia isoja kaupunkeja ja kokeilualueita lukuun ottamatta ole erikoislääkäripalveluita. Alueellisilla hoito-ohjelmat ja saumattomilla palveluketjuilla on voitu lisätä erikoissairaanhoidon ja perusterveydenhuollon yhteistyötä ja parantaa  järjestelmän tehokkuutta, tuottavuutta ja laatua. Yhteistyötä voidaan kuitenkin edelleen parantaa. Kokemuksia erikoissairaanhoidon tuottamisesta terveyskeskuksissa tulisi arvioida. Lisäksi tulisi kokeilla pienten terveyskeskusten yhteistyön uusia organisointimuotoja.  

Erikoissairaanhoidon ja perusterveydenhuollon välistä suhdetta arvioitaessa tulee kiinnittää huomiota myös työterveyshuoltoon. Tämä sektori tuottaa Suomessa lakisääteisen työperäisten sairauksien ehkäisyn ohella terveyskeskusten toimintaa täydentäviä sairaanhoitopalveluja.

Suomessa tuotetaan muihin Pohjoismaihin verrattuna runsaasti terveydenhuollon palveluita. Erityisesti vuodeosastohoidon suhteellinen osuus on muita Pohjoismaita suurempi, esim. perusleikkauksia tehdään muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta enemmän kuin muissa Pohjoismaissa. Tehokkuuden, taloudellisuuden ja väestön tarpeisiin vastaamisen kannalta on tärkeää, että terveydenhuoltopalvelut kohdennetaan parhaalla mahdollisella tavalla väestön terveyttä ja terveysturvaa hyödyttävään toimintaan. 

Taustatyössä  tulee erityisesti selvittää:

•	Miten terveydenhuoltopalvelujen tuottajaorganisaatioiden yhteistoimintaa ja työnjakoa tulisi kehittää? Miten perusterveydenhuollon järjestämisen kannalta riittävät väestöpohjat varmistetaan?

•	Tulisiko tuottajaorganisaatioiden kokoa suurentaa ja jos tulisi, miten?

•	Tulisiko palvelutuotannossa hyödyntää liikelaitos- tai osakeyhtiöpohjaisia malleja, mihin toimintoihin tällaiset tuottamismallit sopivat, ja missä määrin niitä voidaan arvioida sovellettavan?

•	Miten voidaan huolehtia siitä, että käytettävissä olevat voimavarat suunnataan tehokkaimmalla mahdollisella tavalla parantamaan väestön terveyttä, vastaamaan kansalaisten ja potilaiden tarpeisiin ja perusturvaan? 

•	Tulisiko lääkehuolto ja jakelu suorittaa nykyisestä poikkeavalla tavalla?

•	Mitkä ovat ne toimenpiteet, joilla edellä mainitut esitykset toteutetaan?