Risto Räsänen				LAUSUNTO
Huoma ry
Kukkulantie 18
42300 JÄMSÄNKOSKI
050-5213921
risto.rasanen@huoma.fi			3.9.2009

Oikeusministeriö
PL 25
00023 VALTIONEUVOSTO

SURMANSA SAANEEN LÄHEISTEN KORVAUSSUOJA

Haluamme kiinnittää huomiota vielä joihinkin selvityksessäkin sivuttuihin seikkoihin.
Huoma ry:n piirissä tekemäni selvityksen mukaan kukaan jäsenistä ei ole saanut lakiuudistuksen jälkeen tuomioistuimen rikoksen tekijälle maksettavaksi määräämiä kärsimyskorvauksia ja on kysyttykin, miksi näitä ylipäänsä sitten määrätään kun niitä ei saa sen enempää teon tekijältä kuin valtion varoistakaan. Vanha käsitys valtion varoista suoritettavasta kärsimyskorvauksesta näyttää iskostuneen mieleen vahvasti ja jotkut haluaisivatkin palauttaa tämän käytännön etenkin kun valtiokonttorin lain tulkinnat, linjaukset ja korvauskäytännöt esimerkiksi terapiakustannusten korvaamisesta ovat olleet kielteisiä. Valtiokonttorin eduksi on todettava, että käytänteet ovat ”lieventyneet” kahden vuoden kuluessa. 
Selvityksessä todettiin, että sairaanhoitokuluja vaaditaan tuomioistuimessa huomattavasti harvemmin kuin kärsimyskorvausta. Luultavimmin tähän on ainakin kaksi syytä. 
Sairaanhoito- ja terapiakuluja tai pitkistä sairaslomista johtuvia merkittäviä ansionmenetyksiä ei useinkaan ole ehtinyt vielä tapahtua oikeuskäsittelyyn mennessä, vaan nämä aiheutuvat viiveellä. Monella on traumaattisen menetyksen jälkeen halu selviytyä omin päin ja hammasta purren kun ympäristökin odottaa sitä samaa ja töissä sinnitellään työpaikan menettämisen pelossa viimeiseen saakka. Apua mielenterveysongelmiin haetaan vasta lopullisen uupumisen ja pakon edessä.
Näyttää siltä, että uhrien omaisilla ei ole tarpeeksi tietoa, mitä korvauksia he ovat lain mukaan oikeutettuja saamaan.  On käynyt ilmi, ettei valtiokonttorista ole haettu eikä edelleenkään osata hakea korvauksia esimerkiksi ansionmenetys-, sairaanhoito- ja terapiakuluista.  Valtiokonttorin tulisikin tiedottaa korvauslinjauksistaan henkirikoksen uhrien omaisille ja heitä avustaville asianajajille.

Henkirikoksen uhrien omaisille ja läheisille on järjestettävä aina psykososiaalista tukea ja apua heti menetyksen jälkeen

Huoma – Henkirikoksen uhrien läheiset ry:n piirissä on pitkään ollut keskusteluissa esillä suuronnettomuudet vs. yksittäiset onnettomuudet. Suuronnettomuuksien jälkeen, kuten Jokelan ja Kauhajoen koulusurmat, uhrien omaisille järjestetään ja tarjotaan kriisiapua ja psykososiaalista tukea aktiivisesti, riittävästi ja kyllin pitkään. He saavat tarvitessaan myös psykoterapiaa erillisrahoituksen turvin useiden vuosien ajan. Näin pitääkin olla.

Suomessa kuolee väkivaltaisesti vuosittain keskimäärin 150 ihmistä ja surevien joukko on tähän nähden moninkertainen. Yksittäisten henkirikosten yhteydessä uhrien omaisille tarjottava tuki on satunnaista ja esim. Huoman jäsenistä vain 30 %:lle oli tarjottu kriisiapua. Loput joutuvat etsimään tukea ja apua miten parhaiten taitavat ja jaksavat. 

Kaikille traumaattisen menetyksen kokeneille omaisille ja läheisille tulee kuitenkin tarjota yhdenvertaisesti psykososiaalista tukea ja terapia-apua samalla tavalla aktiivisesti, olipa kyseessä suuronnettomuus tai yksittäinen tapaus.  Tällä turvataan omaisten selviytyminen menetyksestä ja ennalta ehkäistään mm. mielenterveysongelmia ja syrjäytymistä.  Lähtökohtana on ajatus, että jos psykososiaalinen tuki toteutuu koko maassa laadukkaasti yksilötasolla, se toteutuu helposti myös suuronnettomuuksien yhteydessä.

Uhrien omaiset ovat helposti tavoitettavissa. Niin omaisten ja kuin uhrille läheisten ihmisten nimet ja yhteystiedot ovat poliisin kirjattavissa helposti omaisten kuulemisen yhteydessä ja tämän myötä palvelujärjestelmän edustajien on mahdollista olla heihin yhteydessä avun ja tuen kartoittamiseksi tai tarjoamiseksi.  Muita tilanteita, joissa henkirikoksen uhrin omaiset ovat tavoitettavissa, ovat mm. terveyskeskuksessa käynnit ja vainajan tunnistaminen sairaalassa. Tiedottamisen vaikeuteen ei mielestäni voi vedota.

Jäsenten piirissä tehdyn kyselyn ja käytyjen keskustelujen perusteella näyttää siltä, että oikea-aikaisen ja laadukkaan psykososiaalisen tuen ja kriisiavun saaminen on hyvin paikkakuntakohtaista. Parhaiten se näyttäisi toteutuneen kriisikeskuspaikkakunnilla, joilla viranomaiset (poliisit, lääkärit) osaavat ohjata omaiset kriisiavun ja muun palvelujärjestelmän piiriin. Näyttää siltä, että maassamme on kriisiavun suhteen ”pimeitä” kuntia ja alueita, joista on vaikea edes selvittää, miten kriisiavun saaminen on järjestetty.  Asukaslukuun suhteutettuna eniten väkivaltaisia kuolemia tapahtuu Pohjois-Karjalassa, Kainuussa ja Väli-Suomessa. Näissä näyttää myös kriisiapu toteutuvan huonoimmin. 

Kun varhaiset interventiot ovat avainasemassa ongelmien ennaltaehkäisemiseksi, niin kysymys kuuluukin, miten ihmisten on mahdollista saada pätevää psykososiaalista tukea asuinpaikkakunnasta riippumatta? 

Vertaistuen merkitystä ja vaikuttavuutta ei voi korostaa liikaa ja tästä tulee tiedottaa ensihoitopalvelun yhteydessä. Huoma ry tarjoaa vertaistukea eri muodoissaan ja sitä on saatavissa niin pitkään kuin henkilö kokee sitä tarvitsevansa. Vain vertaisilta on mahdollista saada ymmärrystä siihen, miksi traumaattisen menetyksen yhteydessä suruprosessi etenee paljon hitaammin kuin ystävät ja sukulaiset odottavat. Vertaistuella on positiivinen vaikutus sopeutumiseen läheisen menetykseen ja uuteen elämäntilanteeseen.  

Suomalaisen Lääkäriseuran Duodecimin ja Suomen Psykiatriyhdistys ry:n asettama työryhmä on muutama päivä sitten julkaissut traumaperäisten stressireaktioiden käypähoitosuosituksen (http://www.poliklinikka.fi/terveysuutiset/&id=4331741), joka antaa kylliksi perusteita näille vaateille.

Kriisipsykoterapian ja psykoterapian saatavuus turvattava vuosienkin päästä

Tutkimusten mukaan psyykkinen trauma pitäisi pystyä käsittelemään pois kolmen ensimmäisen kuukauden kuluessa menetyksestä, muuten se kroonistuu. Traumaperäisen stressihäiriön ja/tai traumaattisen surun hoitaminen on myöhemmin huomattavasti vaikeampaa ja yhteiskunnalle myös paljon kalliimpaa.  Omaisen kuolemantavalla on suuri merkitys menetyksestä selviytymiseen. Traumaattisimpien menetysten yhteydessä uhrien omaisilla voi ilmetä terapian tarvetta esimerkiksi massiivisten painajaisten ja unihäiriöiden vuoksi jopa kymmenen vuoden päästä menetyksen jälkeen, jota tämän palvelujärjestelmän on vaikea ymmärtää. 

Nykyisten lakien mukaisesti henkirikoksen uhrin omaisen ansionmenetys-, sairaanhoito- ja terapiakuluja korvataan enimmillään 5500 €. Kaksi vuotta sitten valtiokonttori lupasi korvata aiheutuneita kuluja vain fyysisistä, erikoissairaanhoitoa vaativista vammoista, jotka olivat syntyneet henkirikoksen yhteydessä. Terapia- tai muut aiheutuneet kulut eivät kuuluneet korvauksen piiriin. 

Valtiokonttorin korvauskäytänteet ovat lieventyneet selvästi uhrien omaisten eduksi viimeisen kahden vuoden aikana. Sairaanhoitokuluiksi on sittemmin katsottu myös psykoterapiakulut edellyttäen, että niistä on käräjäoikeuden päätös. Terapiakuluja määriteltiin korvattavaksi korkeintaan yhden vuoden osalta koska pitempi ajanjakso katsottiin kuntoutukseksi eikä valtiokonttori korvaa kuntoutusta.

Enää ei vaadita käräjäoikeuden päätöstä ja määräystä korvauksista. Kun vielä muutama viikko sitten valtiokonttorista maksettiin ehdottomasti vain toteutuneita kuluja kuittia vastaan, valtiokonttori lupasi ottaa maksettavakseen erään jäsenemme terapialaskun, joka aiheutui terapioista ennen kuin Kela teki päätöksen korvattavasta psykoterapiasta.  Tämän linjauksen myötä valtiokonttori näyttää nykyisin korvaavan ainakin kahden vuoden ajalta menetyksestä.  Ensimmäisen vuoden aikana omainen ei välttämättä edes tiedosta avun tarvettaan tai se ei tule näkyväksi, vaan uupumus kertyy vähitellen. Avun tarpeen ymmärtämisen jälkeen vain harvalla omaisella on varaa yksityisterapioihin ja he jonottavat Kelan kustantamia terapioita siinä missä muutkin.

Oikeusministeriön selvityksessä ehdotetaan, että valtiokonttori voisi antaa uhrin omaiselle maksusitoumuksen, mikäli omainen tarvitsee terapiaa. Tämä vaatii lainmuutoksen, mutta se olisi askel siihen suuntaan, että omainen saisi adekvaattia apua niin ajallaan kuin sitä tarvitessaan vielä vuosienkin kulutua. Kannatamme Huoman piirissä lämpimästi tätä maksusitoumusjärjestelmää. 

Kun valtiokonttorilla on lain mukaan resursseja uhrien omaisten auttamiseen, viranomaisten velvollisuus on puolestaan tietää ja tiedottaa niistä ja ohjata omaisia niitä hakemaan.

Perusvähennys on poistettava
Huoman jäsenistön piirissä on koettu perusvähennystä koskeva säännös epäoikeudenmukaiseksi. Useimpien henkirikoksen uhrien omaisten taloudellinen tilanne heikkenee ansionmenetysten ja muiden omaisen menettämisestä johtuvien, ei korvattavien ylimääräisten kulujen vuoksi. Tällaisissa tilanteissa ansionmenetyksistä tai toteutuneista sairaudenhoitokulukorvauksista tehtävä perusvähennys tuntuu kohtuuttomalta ja säännös ehdotetaan muutettavaksi tai perusvähennys poistettavaksi kokonaan.

Huoma -tutkimus

Mainittakoon lopuksi, että henkirikoksen uhrien omaisten selviytymisestä on STM:n rahoituksella parasta aikaa tekeillä ensimmäinen laaja tutkimus, jonka tekee psykologi Soili Poijula. Tutkimustulokset julkistetaan Surukonferenssi 2010 yhteydessä Jyväskylässä ensi maaliskuussa.  

Uskoakseni tämä tutkimus tuo päivänvaloon henkirikoksen uhrien omaisten asemaan liittyviä epäkohtia ja ongelmia. Tutkimustulokset auttanevat myös määrittämään, millaista kuntoutusta henkirikoksen uhrien omaiset tarvitsevat.

Kunnioittavasti

Huoma ry:n puolesta

Risto Räsänen
Projektipäällikkö, psykoterapeutti