Oikeusministeriö
Lainsäädäntöneuvos Tuomo Antila
PL 25
00023 VALTIONEUVOSTO

Oikeusministeriön lausuntopyyntö 17.6.2009 (OM 2/41/2009)

SURMANSA SAANEEN LÄHEISTEN KORVAUSSUOJA

Oikeusministeriö on pyytänyt henkilövahinkoasiain neuvottelukunnalta lausuntoa surmansa saaneen läheisten korvaussuojasta tehdyn selvityksen (Oikeusministeriön lausuntoja ja selvityksiä 2009:14) johdosta.

Lausuntonaan henkilövahinkoasiain neuvottelukunta esittää seuraavan.
1	Tiedotus ja koulutus
Selvityksessä esitetään harkittavaksi, että surmansa saaneen läheisten korvaussuojaa parannettaisiin rikosvahinkolakia koskevaa tiedotusta ja koulutusta parantamalla.

Tiedotuksen kehittäminen on kannatettavaa. Rikosvahinkolakia koskevan yleistajuisen informaation laatu ja saatavuus on tärkeä osa surmansa saaneen läheisen korvaussuojan toteutumista.  Kuten selvityksessäkin todetaan, surmansa saaneen läheisillä ei usein ole kriisitilanteessa voimia ryhtyä aktiivisesti vaatimaan oikeuksiaan. Siksi tiedotusaineistossa olisi syytä tuoda esille erityisesti surmansa saaneen läheisten mahdollisuus oikeusapuun ja oikeudenkäyntiavustajaan. 

Rikosvahinkolakia koskevan koulutuksen kehittäminen ja lisääminenkin on tarpeen.  Avustajien osaamisen lisääminen parantaa myös uhrin läheisten korvaussuojaa. 
2	Maksusitoumus
Selvityksessä esitetään harkittavaksi, että surmansa saaneen läheisten korvaussuojaa parannettaisiin muuttamalla rikosvahinkolakia siten, että sairaanhoitokuluina korvattavista terapiakuluista olisi mahdollista saada etukäteen Valtiokonttorin maksusitoumus.

Ehdotus on kannatettava. Maksusitoumus vähentäisi korvauksen saamiseen liittyvää epävarmuutta ja siten kannustaisi hakeutumaan hoitoon. Se myös poistaisi tosiasialliset taloudelliset esteet hoitoon hakeutumiselle. 

Kun äkillistä terapia-apua on nykyisellään saatavilla lähinnä yksityisen terveydenhuolloin piirissä, taloudelliset syyt saattavat muodostaa tosiasiallisen esteen hoitoon hakeutumiselle. Jos apua tarvitsevalla ei ole kykyä maksaa palvelusta ensi vaiheessa, palvelu jää saamatta, vaikka sairaanhoitokuluista voitaisiinkin myöhemmin saada korvausta. Valtiokonttorin antama maksusitoumus mahdollistaisi sen, että yksityinen palvelun tarjoaja voisi laskuttaa suoraan Valtiokonttoria.

Selvityksen mukaan maksusitoumukseen voitaisiin liittää ehto, jonka mukaan korvauksen hakijan tulisi vaatia korvausta sairaanhoitokuluista rikoksentekijältä asian myöhemmässä tuomioistuinkäsittelyssä. Tällaisen ehdon tarpeellisuutta tulisi kuitenkin vielä jatkovalmistelussa harkita. Valtiokonttori huolehtii nykyisinkin takautumisoikeutensa perusteella rikosvahinkolain nojalla suoritettujen korvauksien takaisinperinnästä vahingonaiheuttajilta. On kyseenalaista, onko tällaisen velvollisuuden asettaminen korvauksen hakijalle tarkoituksenmukaista ja kohtuullista.
3	Perusvähennys
Selvityksessä esitetään harkittavaksi, että surmansa saaneen läheisten korvaussuojaa parannettaisiin muuttamalla rikosvahinkolakia siten, että rikosvahinkolain 20 §:n mukainen perusvähennys kohdennettaisiin pelkästään aineettomista vahingoista suoritettavaan korvaukseen, jolloin surmansa saaneen läheisille suoritettavaan korvaukseen ei kohdistuisi perusvähennystä.

Perusvähennyksen poistamista puoltaa se seikka, että nykyisellään surmansa saaneen läheisten hakemat korvaukset ovat niin pieniä, että perusvähennyksen jälkeen korvausta ei jää lainkaan maksettavaksi. Korvauksen hakijan näkökulmasta perusvähennys mitätöi jo lähtökohtaisesti rajoitetulta vaikuttavan oikeuden korvaukseen.

Toisaalta erilaisten perusvähennysluokkien käyttäminen vähentää sääntelyn selkeyttä, mikä olisi omiaan lisäämään niin Valtiokonttorin kuin korvausta hakevien oikeudellisten avustajien työmäärää. Perusvähennyksen kohdistamista vain aineettomiin korvauksiin ei voitaisi pitää perusteltuna myöskään vahingonkorvauslain systematiikan perusteella ottaen huomioon, että eri vahinkolajeja kohdellaan vahingonkorvauslaissa neutraalisti.

Perusvähennyksen poistamisen sijasta tulisikin pikemmin harkita korvaussuojan kehittämistä jäljempänä mainitulla tavalla, jolloin haettujen korvausten rahamäärä tulisi nousemaan.  Tällöin perusvähennys todennäköisesti myös tosiasiallisesti rajaisi vain vähäisiä vahinkoja kärsineet henkilöt korvausjärjestelmän ulkopuolelle, mitä voidaan pitää kaikkien vahinkolajien osalta kannatettavana.
4	Valtiokonttorin käytännön ohjaaminen
Selvityksen mukaan ”Valtiokonttorin korvauskäytännössä lyhyehkön ajan ylittävää terapiaa ei katsota rikosvahinkolain nojalla korvattavaksi”.

Rikosvahinkolain nojalla korvattavia ovat sairaanhoidosta ja sairaanhoitoon välittömästi liittyvästä lääkinnällisestä kuntoutuksesta aiheutuvat kustannukset.

Valtiokonttorin ja vakuutusoikeuden käytäntöä olisi tältä osin syytä selvittää tarkemmin. Tarvittaessa tulisi harkita, tulisiko lain sanamuotoa tarkistaa korvaussuojan kehittämiseksi. Onhan jo lähtökohtaisesti todennäköistä, että traumaattisen menetyksen aiheuttamasta mielenterveyden häiriöstä toipuminen on varsin pitkäkestoinen tapahtuma. Kun otetaan lisäksi huomioon ihmisten psyykeen suuret yksilölliset vaihtelut, minkään ehdottoman aikarajan asettaminen korvattavalle terapialla ei ylipäätään vaikuta hyväksyttävältä ilman painavia perusteita.

Puheenjohtaja	Mikko Könkkölä

Pääsihteeri		Jarkko Männistö