Niilo Jääskinen
Irma Telivuo
Kristina Björkvall

MUISTIO IPR-TYÖRYHMÄN MIETINNÖSTÄ 
Aineettomia oikeuksia koskevien asioiden käsittely, OM:n työryhmämietintö 2005:2

Oikeusministeriön 17.6.2003 asettaman työryhmän (IPR-työryhmä) tehtävänä on ollut selvittää immateriaalioikeusasioiden käsittelyyn liittyvät uudistustarpeet ja tehdä tarvittavat ehdotukset asioihin liittyvien vaatimusten käsittelyn keskittämisestä samaan tuomioistuimeen. Immateriaalioikeusasioiksi on työryhmän toimeksiannon mukaan luettu tekijänoikeus lähioikeuksineen, teollisoikeudet ja liikesalaisuuksien suojaaminen. Työryhmän on tullut tarkastella kaikkia menettelyvaiheita ja -lajeja, kuten oikeuksien saamiseen, toteamiseen, luovuttamiseen ja lakkaamiseen samoin kuin oikeuksien toteuttamiseen ja loukkaamiseen liittyviä oikeussuojakeinoja.  

Tässä korkeimman hallinto-oikeuden toimeksiannosta laaditussa muistiossa tarkastellaan  työryhmän ehdotusta yleisellä tasolla paneutumatta ehdotettujen säännösten yksityiskohtiin. Arviointi suoritetaan korkeimman hallinto-oikeuden toimivallan ja kokemusten näkökulmasta.
   
Korkeimman hallinto-oikeuden asema IPR-asioissa

Korkeimman hallinto-oikeuden toimivalta immateriaalioikeusasioissa koskee teollisoikeuksia ja niiden osalta patenttioikeuteen, hyödyllisyysmallioikeuteen, kasvinjalostajanoikeuteen, integroidun piirin piirimallin suojaan, mallioikeuteen, tavaramerkkioikeuteen ja toiminimioikeuteen liittyvää, hallintolainkäytön järjestyksessä annettavaa oikeussuojaa. 

Korkein hallinto-oikeus toimii ylimpänä muutoksenhakuasteena, kun Patentti- ja rekisterihallitus on tehnyt päätöksen patenttia, piirimallioikeutta, hyödyllisyysmallioikeutta, tavaramerkin rekisteröintiä tai mallisuojaa koskevissa asioissa. Patentti- ja rekisterihallituksen päätöksestä voidaan valittaa Patentti- ja rekisterihallituksen valituslautakuntaan ja sen päätöksestä edelleen korkeimpaan hallinto-oikeuteen. Kasvinjalostajanoikeusasioissa toimii rekisteriviranomaisena kasvilajikelautakunta, jonka päätöksestä voidaan toistaiseksi valittaa suoraan korkeimpaan hallinto-oikeuteen. Korkeimmalta hallinto-oikeudelta voi hakea muutosta mainitunlaisissa asioissa myös ylimääräisillä muutoksenhakukeinoilla.

Korkein hallinto-oikeus tekee päätöksensä viiden lakimiesjäsenen kokoonpanossa. Kuitenkin patenttioikeutta, hyödyllisyysmallioikeutta ja piirimallioikeutta koskevissa asioissa  päätöksentekoon osallistuu lisäksi kaksi yli-insinöörineuvosta asiantuntijajäseninä. Yli-insinöörineuvokset ovat korkeimman hallinto-oikeuden sivutoimisia jäseniä, jotka on perinteisesti rekrytoitu Teknillisen Korkeakoulun ja Valtion Teknillisen Tutkimuskeskuksen professorikunnasta. He edustavat siten eri tekniikan alojen huippuosaamista.  

Korkeimmassa hallinto-oikeudessa käsiteltävissä asioissa on pääsääntöisesti kysymys patentin, hyödyllisyysmallioikeuden, mallisuojan tai tavaramerkkirekisteröinnin myöntämisestä tai epäämisestä. Pääkysymyksen ohella tulee usein esille hakemusmenettelyyn liittyviä, teollisoikeuksia koskevissa laeissa taikka hallintolaissa ja hallintolainkäyttölaissa säänneltyyn asian  käsittelyyn liittyviä valitusperusteita. Korkeimman hallinto-oikeuden käsiteltäväksi tulee myös valituksia, joissa on kysymys pelkästään suojan saamiseen ja ylläpitoon liittyvistä menettelyllisistä kysymyksistä. Suurimman tällaisen ryhmän muodostavat patenttien hakemus- ja vuosimaksujen myöhästymistä koskevat asiat. Korkeimmalle hallinto-oikeudelle tehdään immateriaalioikeusasioissa myös ylimääräistä muutoksenhakua koskevia hakemuksia. Hakijana voi tuolloin olla yksityinen asianosainen tai Patentti- ja rekisterihallitus.

Korkein hallinto-oikeus on vuosina 1999-2003 ratkaissut vuosittain 16-28 patenttiasiaa (yhteensä 108 asiaa), 1-4 hyödyllisyysmalliasiaa (yhteensä 16 asiaa), 10-50 tavaramerkkiasiaa (yhteensä 165 asiaa) sekä 0-7 mallisuoja-asiaa (yhteensä 13 asiaa). Kasvinjalostajanoikeutta tai integroidun piirin piirimallin suojaa koskevia asioita ei ole toistaiseksi tullut korkeimman hallinto-oikeuden ratkaistavaksi. Puhtaasti toiminimen rekisteröintiä koskevia asioita tulee vain harvoin korkeimpaan hallinto-oikeuteen.

Työryhmämietinnön lähtökohdista 

Mietinnössä viitataan oikeustieteen tohtori, dosentti Rainer Oeschin laatimaan, vuonna 2000 valmistuneeseen selvitykseen. Dosentti Oesch on selvityksensä perusteella tehnyt sen päähavainnon, että teollisoikeuksien prosessuaalisessa järjestelmässä ei ole suuria epäkohtia. Lainsäädännön kehittämistarpeet liittyvät selvityksen mukaan (s. 84) asiantuntijoiden asemaan patenttioikeudenkäynneissä, uhkasakon käyttömahdollisuuksiin sekä  väliaikaiseen suojaan. Teollisoikeuksien saamista tarkoittava hallinnollinen menettely ja sitä koskevat oikeusturvaan liittyvät kysymykset on kuitenkin jätetty mainitun selvityksen ulkopuolelle.  

Työryhmän mietinnössä on IPR-asioiden käsittelyä koskevina yleisinä ongelmina mainittu käsiteltävien asioiden pieni lukumäärä ja käsittelyelinten organisatorinen kahtiajako sekä muun muassa Helsingin käräjäoikeuden noudattamasta käräjätuomarien tehtäväkierrosta johtuneet tuomareiden heikot mahdollisuudet erikoistua IPR-asioiden asiantuntijoiksi. Käsittelyajat ovat myös yleisesti ottaen liian pitkiä. 

Erityisesti hallinnollisen muutoksenhakuun liittyvinä ongelmina on mainittu valituslautakunnan asemaan ja valituslautakuntaprosessiin kohdistunut arvostelu, sitä kuitenkaan sanottavasti yksilöimättä. Kansainvälisestä kehityksestä johtuvana haasteena on mainittu tarve suomalaisten tuomioistuinten ja tuomareiden kilpailukyvyn lisäämiseen silmällä pitäen muun muassa Euroopan unionissa kaavaillun yhteisön patenttituomioistuimen jäsenten valintaa.

Työryhmän enemmistö on toimeksiantonsa pohjalta edellä mainittujen ongelmien ratkaisemiseksi esittänyt IPR-asioiden kattavaa keskittämistä Patenttituomioistuimeen, jona toimisi Helsingin käräjäoikeus erityiskokoonpanossa. Patenttituomioistuimeen ohjattaisiin myös valitukset, jotka koskevat hakemuksen hylkäämistä taikka rekisteröintiä tai hakemusta vastaan tehdyn väitteen lopullista ratkaisemista patentin, hyödyllisyysmallin, kasvinjalostajanoikeuden, piirimallin, mallin ja tavaramerkin osalta. Samaan tuomioistuimeen keskitettäisiin myös valitukset Patentti- ja rekisterihallituksen lopullisista päätöksistä hyödyllisyysmallin ja piirimallin mitättömäksi julistamista koskevissa asioissa. Toiminimen rekisteröintiä koskevissa asioissa ja rekisteriviranomaisen käsittelyratkaisujen osalta säilytettäisiin sen sijaan nykyinen muutoksenhakutie.

Työryhmän enemmistö toteaa ehdotuksensa ongelmallisuuden perustuslaissa säädetyn yleisten tuomioistuinten ja hallintotuomioistuinten toimivallanjaon kannalta, mutta pitää immateriaalioikeuksien osalta kuitenkin perusteltuna hallintoviranomaisen päätöstä koskevan valitustien ohjaamista käräjäoikeuteen.
 
Patenttituomioistuimessa noudatettaisiin myös valitusasioissa oikeudenkäyntikaaren mukaisia oikeudenkäyntisäännöksiä, lähtökohtaisesti soveltuvin osin, mitä oikeudenkäymiskaaren 8 luvussa säädetään hakemusasioiden käsittelystä. Patenttituomioistuin olisi valitusasioissa päätösvaltainen puheenjohtajanaan patenttituomari ja jäseninään kaksi patenttien, hyödyllisyysmallien, tavaramerkkien tai mallien asiantuntijaa. Asiantuntijajäsenet määräisi tehtäväänsä valtioneuvosto. Patenttituomioistuimen ratkaisuun olisi mahdollista hakea muutosta valittamalla Helsingin hovioikeuteen ja sieltä edelleen korkeimpaan oikeuteen, mikäli korkein oikeus myöntää valitusluvan. Hovioikeus ja korkein oikeus käsittelisivät IPR-asian tavanomaisessa kokoonpanossa. Patentti- ja hyödyllisyysmalliasioissa tekniikan alan asiantuntijoiden osallistuminen käsittelyyn rajoittuisi siten ensimmäiseen oikeusasteeseen.

Työryhmän esitys vastaa ensi oikeusasteen osalta Ruotsissa vireillä olevaa uudistusehdotusta, jossa on esitetty IPR-asioiden tuomioistuinkäsittelyn keskittämistä Tukholman käräjäoikeuden yhteyteen. Esitys on tehty maaliskuussa 2001 ja varsin laaja lausuntokierros on saatettu loppuun jo vuoden 2001 syksyllä. Asian valmistelu on korkeimman hallinto-oikeuden saaman tiedon mukaan aloitettu Justitiedepartementetissä viime syksynä uudelleen. Valmistelussa lähdetään nyt siitä, että valitukset Patent- och registreringsverketin päätöksistä ohjataan Svea Hovrättiin ja muiden IPR-asioiden käsittely keskitetään johonkin Tukholman seudulla toimivaan käräjäoikeuteen.   

Työryhmän mietinnön vertailevasta katsauksesta ilmenee, että siinä käsitellyissä oikeusjärjestyksissä (Ruotsi, Norja, Tanska, Saksa, Ranska) - riippumatta yleisten tuomioistuinten ja hallintotuomioistuinten tehtävänjaosta ko. maissa - ainoassakaan ei ole toteutettu sellaista työryhmän enemmistön ehdottamaa keskittämistä, että teollisoikeuksien loukkaamista koskevissa asioissa toimivaltainen ensimmäisen asteen siviilituomioistuin toimisi myös oikeuden syntyyn liittyviä patenttiviraston päätöksiä koskevan hallinnollisen muutoksenhaun ensimmäisenä asteena. Viimeksi mainittu tehtävä kuuluu joko erityistuomioistuimelle (Ruotsi, Saksa), hallinnolliselle valituselimelle (Norja, Tanska) tai erikseen määrätyille toisen oikeusasteen yleisille tuomioistuimille (Ranska). Myöskään olemassa olevissa tai suunnitelluissa eurooppalaisissa teollisoikeusjärjestelmissä ei ole tällaista ratkaisua. Työryhmän enemmistö ja sen esikuvana oleva ruotsalainen ehdotus merkitsisivät siten toteutuessaan ainutlaatuista ratkaisua.  Arvoitukseksi jää, miksi näin poikkeuksellista järjestelyä on vahvasti ennakoitu jo työryhmän toimeksiannossa.        

Ehdotuksen perustelujen arviointia 

Työryhmän mietinnössä käsiteltyihin puhtaasti yleisten tuomioistuinten menettelyihin liittyviin ongelmiin, jotka koskevat esimerkiksi tekijänoikeusasioita, ei ole edellytyksiä ottaa kantaa korkeimman hallinto-oikeuden tehtävien pohjalta. Sama koskee niitä vaikeuksia, joita esimerkiksi Helsingin käräjäoikeuden työjärjestyksestä on aiheutunut riittävän immateriaalioikeudellisen asiantuntemuksen kertymiselle sen oman tuomarikunnan piirissä. Muita kysymyksiä käsitellään seuraavassa korkeimman hallinto-oikeuden näkökulmasta nykyisin hallintolainkäyttöjärjestyksessä käsiteltävien asioiden kannalta.   

IPR-asioiden juttumäärät jakaantuvat mietinnössä esitettyjen vuosia 1998-2003 koskevien lukumäärätietojen mukaan siten, että Patentti- ja rekisterihallituksen valituslautakunnan käsiteltäväksi tulee käräjäoikeuksiin, lähinnä Helsingin käräjäoikeuteen, verrattuna noin kaksinkertainen juttumäärä. Erilaisia jutturyhmiä on valituslautakunnassa vähemmän. Kun tämän lisäksi otetaan huomioon valituslautakunnan jäseniltä vaadittu perehtyneisyys käsiteltävää asiaa koskevaan lainsäädännön alaan, voidaan katsoa, ettei asiantuntemuksen turvaaminen ole ongelmana valituslautakuntakäsittelyssä. Työryhmän mietinnössä on myös todettu, ettei valituslautakunnan asiantuntemusta ole moitittu.

Valituslautakunnan käsittelyaikojen pituutta on sen sijaan arvosteltu. Tyypillistä IPR-asioille ja varsinkin patenttiasioille on kuitenkin se, että niissä asioiden käsittelyajat saattavat kaikissa instansseissa muodostua huomattavan pitkiksi. Tämän ongelman pohjimmaiset syyt johtuvat materiaalisesta oikeudesta, esimerkiksi patentin ja tavaramerkkioikeuden rekisteröimisen edellytyksistä, joihin ei siten voida vaikuttaa pelkillä menettelyllisillä uudistuksilla. 

Suurin osa kokonaisajasta kuluu asian ollessa vielä Patentti- ja rekisterihallituksen käsiteltävänä. Tämä johtuu käsittelyn monivaiheisuudesta, jolloin eniten aikaa vieviä lienevät patenttiasioissa uutuustutkimus kuulemismenettelyineen sekä väitemenettely. Näiltä osin esitys ei toisi mitään muutoksia. 

Ajan kuluminen IPR-asioissa liittyy pitkälti myös aikaprioriteetin säilyttämiseen ja rekisteröitävyysedellytysten absoluuttiseen luonteeseen eli siihen, että kaikki käsittelyn aikana esille tuleva aineisto on asiaa ratkaistaessa huomioon otettavaa. Käsittelyaikojen pitkittymiseen vaikuttavat myös keskeisesti asianosaisten omat valinnat. Korkeimman hallinto-oikeuden kokemuksen mukaan esimerkiksi tavaramerkkiasioissa hakijat tarvitsevat usein lykkäyksiä voidakseen sopimusten tai oikeudenkäyntien kautta poistaa rekisteröinnin esteitä. Vastaavasti patenttiasioissa väitteentekijöiden tavoitteet voivat olla estehakuisia ja siten menettelyn pitkittämiseen pyrkiviä, mikä ilmenee muun muassa vetoamisena yhä uusiin uutuuden tai keksinnöllisyyden estettä merkitseviin julkaisuihin prosessin edetessä. 

Viime kädessä pitkittyvät käsittelyajat ovat kuitenkin ratkaistavien asioiden määrän ja ratkaisukapasiteetin epäsuhteesta johtuva tyypillinen jonotusilmiö.  Sikäli kuin käsittelyaikoihin voidaan vaikuttaa, kysymys on siten lähinnä resurssien kohdentamisesta. Tämä lienee mahdollista myös nykyisen käsittelyjärjestelmän puitteissa. 

Patentti- ja rekisterihallituksen valituslautakunnan asema on, kuten mietinnössä on huomautettu, muodollisesti epätyydyttävä. Asiaan on kiinnitetty huomiota jo hallintolainkäyttölakia valmisteltaessa ja edellytetty, että muutoksenhakulautakuntien organisaatio ja menettely järjestetään lainsäädännöllä siten, että ne täyttävät Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan vaatimukset. Käytännössä puolueettomuusongelmia ei ole valituslautakunnan toiminnassa tiettävästi ilmennyt. 

Valituslautakunnalla ei ole voimassa olevan lainsäädännön nojalla velvollisuutta suullisen käsittelyn järjestämiseen , mutta suullinen käsittely on asioissa, joissa asian selvittäminen sellaista vaatii, järjestettävä ainakin korkeimmassa hallinto-oikeudessa.  Suullisen käsittelyn toimittamisella voidaan pyrkiä joko tosiasioiden selvittämiseen taikka asianosaisten kuulemisen ja keskustelun mahdollistamiseen. Suomen käytäntö on suullisen käsittelyn mahdollisuuden osalta rajoittavampi kuin esimerkiksi Euroopan patenttiviraston (EPO) valitusmenettelyssä, millä on esimerkiksi katsottu yksittäistapauksissa mahdollisesti olevan vaikutusta keksinnöllisyystason korkeuteen.  Suullisen käsittelyn rooli teollisoikeuksien rekisteröintiä koskevassa valitusmenettelyssä vaatiikin epäilemättä jatkopohdintaa. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on käytännössään katsonut, ettei oikeudenmukainen oikeudenkäynti edellytä suullisen käsittelyn järjestämistä teknisissä asioissa, jotka ovat paremmin selvitettävissä kirjallisessa menettelyssä. Kirjallinen menettely onkin useimmiten riittävä teknisten tosiasioiden selvittämiseksi ja se lienee normaalitapauksissa asianosaisille kustannuksiltaan huomattavasti edullisempi kuin suullinen oikeudenkäyntimenettely. Toisaalta erityisesti Euroopan patenttiviraston esimerkki puoltaisi suullisuuden lisäämistä valitusmenettelyssä. Nämä kysymykset ovat kuitenkin ratkaistavissa myös valituslautakunnan asemaa ja sen menettelyä kehittämällä. 

Todettakoon vielä, että työryhmän ehdotuksen pohjalta ei ole selvää, olisiko hakijalla tyypillisessä valitustapauksessa eli Patentti- ja rekisterihallituksen hylättyä hakemuksen ilman väitemenettelyä oikeudenkäymiskaaren 8 luvun 3 §:n nojalla ehdoton oikeus vaatia suullisen hakemusasian istunnon järjestämistä. 

Mietinnössä on varsin perusteellisesti pohdittu IPR-asioita käsittelevän viranomais- ja tuomioistuinjärjestelmän kahtiajakoa ja teoreettisia mahdollisuuksia poiketa siitä. Kahtiajakoa on pidetty ongelmallisena muun muassa sen takia, että hallintolainkäyttöjärjestyksessä ja yleisissä tuomioistuimissa käsiteltävissä IPR-asioissa on usein kysymys samojen kysymysten ratkaisemisesta ja että sama asia saattaa olla kahden rinnakkaisen prosessin kohteena. 

Viimeksi mainittu rinnakkaisuus on kuitenkin sikäli näennäistä, että suojan myöntäminen tai epääminen luonnollisesti aina on ensisijainen suojan mahdolliseen loukkaukseen ja mitätöintiin nähden, mihin liittyen myös relevantti oikeudenkäyntiaineisto voi olla erilaatuista.  Käytännössä on tähän asti tiettävästi ollut vuosittain vain muutama tapaus, joka on ollut vireillä samanaikaisesti sekä käräjäoikeudessa että hallintolainkäytön puolella.

Suojan myöntämistä tai epäämistä koskevan päätöksen tekee hallintoviranomainen, joka tässä toiminnassaan noudattaa kysymyksessä olevaa suojamuotoa koskevan erityislainsäädännön lisäksi hallintolakia. Sen päätöksestä tehdyissä valituksissa esitetään usein vaatimuksia ja perusteluja, jotka liittyvät hakemusten käsittelyyn eli Patentti- ja rekisterihallituksessa tapahtuvaan hallintomenettelyyn. Varsinkin silloin, kun valitus koskee hakemuksen epäämistä viran puolesta ilman väitemenettelyä ja siten ilman vastapuolta, on viraston päätös hyvin tyypillinen hallintopäätös, jonka oikeellisuuden tutkimisen tulisi tapahtua hallintolainkäytön järjestyksessä. Nämä tapaukset muodostavat etenkin tavaramerkkiasioista valtaosan. 

Työryhmän enemmistön ehdotuksen perusteluissa näyttää aina Helsingin käräjäoikeuden asianomaiselle osastolle kaavailtua nimeä myöten nousevan keskeiseksi asiaksi mahdollisuus keskittämällä immateriaalioikeuksien käsittely yhteen tuomioistuimeen pätevöittää suomalaisia (käräjä)tuomareita IPR-asioissa niin, että he olisivat kilpailukykyisiä Euroopan tason IPR-tuomioistuinten jäsenten nimityksissä. 

Yhteisön patenttia koskeva valmistelu on toukokuun 2004 jälkeen ollut pysähdyksissä, mutta hanke ja siihen sisältyvänä ehdotus yhteisön patenttituomioistuimen perustamisesta pysynee epäilemättä EU:n asialistalla myös tulevaisuudessa. Valmistelua monimutkaistaa kuitenkin se, että myös Euroopan patenttisopimukseen liittyen on ollut vireillä hanke lisäpöytäkirjasta, jolla perustettaisiin eurooppapatentteja koskevia riitoja käsittelevä tuomioistuin ja sille valitusaste.   

Ehdotettu yhteisön patenttituomioistuin, jolla olisi yksinomainen toimivalta käsitellä muun muassa yhteisön patentin loukkausta ja pätevyyttä koskevat yksityisten väliset riita-asiat, muodostuisi seitsemästä jäsenestä, jotka nimitettäisiin neuvoston päätöksellä kuuden vuoden uudistettavissa oleviksi toimikausiksi. Tuomioistuimessa olisi lisäksi eräänlaisia tekniikan alan apujäseniä. Neuvoston tulisi konsultoida nimityksistä neuvoa-antavaa komiteaa, jossa olisi seitsemän yhteisöjen tuomioistuimen tai ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen entistä jäsentä. Komitean tehtävänä olisi arvioida patenttituomioistuimen jäsenen tehtävää hakeneita ja esittää suosituksensa nimityksistä. Ehdotukseen sisältyy myös kolmijäsenisen lisäjaoston perustaminen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen käsittelemään yhteisön patenttituomioistuimen päätöksistä tehtäviä valituksia.

Suunnitellun yhteisön patenttituomioistuimen jäsenten nimittämismenettely ja -käytäntö ovat samanlaisia kuin Euroopan unionin virkamiestuomioistuimen osalta sovellettavat. Viimeksi mainitun erityistuomioistuimen jäsenten nimittämiseen osallistuva komitea luo epäilemättä käytänteitä, joilla tulee olemaan merkitystä myös mahdollisen yhteisön patenttituomioistuimen virantäytöissä. 

Suomella on yleisesti tunnustettuna kansallisena intressinä edistää Suomen kansalaisten laajaa sijoittumista EU:n toimielinten ja elinten virkamiehistöön. Kuitenkaan ei lainvalmisteluun liittyvässä intressipunninnassa yksittäisiä tuomareita koskevien teoreettisten nimittämistodennäköisyyksien kasvua voitane pitää miltään osalta merkitykseltään verrannollisena niihin merkittäviin oikeudelliseen ja kansantaloudellisiin arvoihin, joista on kysymys tehokkaasti, asiantuntevasti ja taloudellisesti toimivassa immateriaalioikeudellisessa oikeussuojajärjestelmässä.     

Ehdotetun keskittämisen arviointia 

Oikeudenkäymiskaaren 8 luvun mukainen hakemusmenettely on laadittu aivan muunlaiseen tarkoitukseen kuin muutoksenhakuun ja oikeussuojan turvaamiseen hallintopäätösten yhteydessä. Sen soveltuvuus muutoksenhakutyyppiseen oikeussuojan turvaamiseen vaikuttaa sangen kysymyksenalaiselta. Vastaavaa poikkeuksellista järjestelyä on hiljattain esitetty hallituksen esityksessä laeiksi arvopaperimarkkinalain ja eräiden siihen liittyvien lakien muuttamisesta. Ratkaisua arvosteltiin perustuslakivaliokunnan lausunnossa ja esitys laiksi Rahoitustarkastuksesta annetun lain muuttamisesta hyväksyttiin eduskunnassa siten muutettuna, että markkinaoikeudessa sovelletaan esitetyn oikeudenkäymiskaaren 8 luvun sijasta hallintolainkäyttölakia.  

Mietinnössä esitetty ehdotus patenttituomarin kelpoisuusvaatimuksiin ja muiden IPR-asioiden käsittelyyn osallistuvien käräjäoikeustuomareiden määräämiseen käräjäoikeudessa muutoin sovellettavasta tuomarinkiertojärjestelmästä poikkeavasti viideksi vuodeksi kerrallaan voi parantaa patenttituomioistuimen asiantuntemusta käräjäoikeuden nykyiseen kokoonpanoon verrattuna sillä edellytyksellä, että kysymyksessä oleviin virkoihin ja tehtäviin hakeutuu tuomareita, jotka ovat valmiit perehtymään pitkällä tähtäyksellä IPR-asioihin. Asiantuntijajäsenten osalta herää kysymys muun muassa siitä, saadaanko varsinkaan patenttiasioissa asiantuntijatehtäviin rekrytoiduiksi sellaisia kysymyksessä olevan alan asiantuntijoita, jotka eivät ole esteellisiä toimimaan tuomioistuimen jäseninä.

Ongelmallisena voidaan myös pitää sitä, ettei hovioikeuden tai korkeimman oikeuden asiantuntemuksen turvaamiseksi ole esitetty lainkaan muutoksia. Edellä mainitussa dosentti Oeschin selvityksessä (s. 84) pidettiin keskeisenä uudistustarpeena tekniikan alan asiantuntemuksen turvaamista myös käsiteltäessä patenttiasioita hovioikeudessa. Kun otetaan huomioon se, että asian käsittely korkeimmassa oikeudessa aina edellyttäisi valitusluvan myöntämistä, tulisi käytännössä käymään niin, että patenttioikeudellinen oikeuskäytäntö muodostuisi erityisasiantuntemusta vailla olevan Helsingin hovioikeuden ratkaisujen pohjalta. Nykyisin patenttivalituksia käsittelee asiantuntevan valituslautakunnan jälkeen ylimpänä asteena korkein hallinto-oikeus ilman valituslupamenettelyä kokoonpanossa, johon kuuluu kaksi tasavallan presidentin määräämää tekniikan alan huippuasiantuntijaa.   

Muidenkin kuin asiantuntijajäsenten osalta seurannee esitetyssä mallissa esteellisyysongelmia siitä, että valitusasiat ja kanteeseen perustuvat asiat käsiteltäisiin samassa tuomioistuimessa. Ei voitane ajatella, että Patenttituomioistuin ensin päättäisi oikeuden myöntämisestä valituksen johdosta ja sen jälkeen käsittelisi samassa kokoonpanossa saman oikeuden kumoamisen edellytyksiä kanteen perusteella. Myönteiseksi synergiavaikutukseksi jäisi siten ainoastaan se, että alan asiantuntemusta kerättäisiin saman tuomioistuimen katon alle.     

Väitemenettelyä ei ehdoteta muutettavaksi ja väite on esitetty ensisijaiseksi ainoastaan silloin, kun kanteen ja väitteen peruste on identtinen, ja vain siihen asti, kun rekisteriviranomainen on antanut ratkaisun väitteen johdosta. Valitus ei siten estäisi kanteen nostamista samallakaan perusteella, ja perusteiden identtisyyden arvioiminen johtaa oletettavasti vaikeisiin rajanveto-ongelmiin. Esitetty muutos ei todennäköisesti toisi tehokasta muutosta siihen, että sama oikeus voisi olla kahden samanaikaisen käsittelyn kohteena.   

Mietinnössä on lähdetty siitä, että esitetty keskittäminen lyhentäisi IPR-asioiden käsittelyaikoja. Pitkät käsittelyajat johtuvat kuitenkin - kuten sanottua -  pitkälti IPR-asioiden luonteesta. Valitusasioita käsitellessään tulisi myös esitetyn Patenttituomioistuimen tutkia oikeuden myöntämisen edellytykset ja esteet koko sen tiedossa olevan aineiston pohjalta siitä riippumatta, mihin asian osapuolet ovat asiassa vedonneet tai missä vaiheessa prosessia aineisto on esitetty. Miten hyvin tämä soveltuu pohjimmiltaan riita-asioiden käsittelyjärjestystä noudattavaan tuomioistuimeen, on eri kysymys. Se, että ehdotuksen toteutuessa valitusasioissa tulee nykyiseen verrattuna yksi muutoksenhakuaste lisää, saattaa päinvastoin pidentää käsittelyaikoja.

Mietinnössä arvostellusta käytännöstä palauttaa asiat uuden selvityksen tai hakemuksen rajoituksen perusteella uuteen käsittelyyn Patentti- ja rekisterihallitukseen ei voida myöskään luopua ainakaan sellaisissa tapauksissa, joissa Patentti- ja rekisterihallituksen viran puolesta hylkäämää hakemusta pidetään hyväksyttävänä. Tuolloinhan väitemenettelyä ei siten ole vielä ollut. Muutoinkaan ei korkeimman hallinto-oikeuden kokemuksen perusteella voida pitää realistisena ajatuksena sitä, että tuomioistuin pääsäännön mukaan ottaisi itselleen patenttiviranomaisen tehtävän antamatta Patentti- ja rekisterihallituksen asianomaiselle osastolle tilaisuutta käsitellä uuteen tilaan joutunutta asiaa, mihin asian välitön ratkaisu tuomioistuimessa ilman palauttamista johtaisi.  Tämä ei tarkoita sitä, että selvissä tilanteissa asiaa ei voitaisi palauttaa pelkästään oikeuden rekisteröintiä varten. 

Esitetty ratkaisu säilyttää nykyinen muutoksenhakutie toiminimiasioissa ja käsittelyratkaisujen osalta tarkoittaisi toisaalta sitä, että valituslautakunnan toiminta tulisi jatkumaan sen juttumäärän jäädessä kuitenkin erittäin pieneksi, ja toisaalta sitä, että IPR-asioiden käsittelyyn liittyviä kysymyksiä pohdittaisiin jatkossa sekä hallintolainkäyttö- että yleisellä tuomioistuinlinjalla. Tälla tavalla luotaisiin alalla uusi kahtiajako. 

Ylimääräisen muutoksenhaun järjestämistä Patentti- ja rekisterihallituksen päätöksiin ei mietinnössä ole pohdittu. Käytännössä korkeimmassa hallinto-oikeudessa tehdään jonkin verran teollisoikeuksiin liittyviä ylimääräistä muutoksenhakua koskevia hakemuksia. Tässä yhteydessä on erityisesti syytä mainita tapaukset, joissa Patentti- ja rekisterihallitus on hakenut oman päätöksensä purkamista asioissa, jotka eivät ole olleet valituslautakunnan käsiteltävinä.  Työryhmän enemmistön ehdottamasta keskittämisestä näyttää seuraavan se perustuslain ja tuomioistuinjärjestelmän perusperiaatteiden kannalta anomaalinen tilanne, että korkeimman oikeuden tulisi voida ylimääräisen muutoksenhaun perusteella tutkia Patentti- ja rekisterihallituksen, siis hallintoviranomaisen päätöksiä. Tähän tarvittavaa menettelyllistä säännöspohjaa ei kuitenkaan löydy oikeudenkäymiskaaren 31 luvusta.             

Keskittäminen markkinaoikeuteen

Mietinnössä on yhtenä vaihtoehtona käsitelty mietinnössä tarkoitettujen asioiden keskittämistä markkinaoikeuteen. Se kritiikki, mitä edellä on kohdistettu keskittämiselle esitettyihin perusteluihin yleensä, koskee suurelta osin myös sitä vaihtoehtoa, että tuomioistuimena, johon asiat keskitettäisiin, toimisi markkinaoikeus. Mikäli kuitenkin keskittämiseen päädyttäisiin, markkinaoikeuden valitsemisessa toimivaltaiseksi tuomioistuimeksi olisi hallintolainkäytön ja perustuslain näkökulmasta ainakin se etu, että tuomioistuimessa jo ennestäänkin on ratkaistu asioita myös hallintolainkäytön järjestyksessä. Lisäksi on huomattava, että tuomioistuin jo tällä hetkellä käsittelee mietinnössä käsitellyistä asiaryhmistä sopimattomasta menettelystä elinkeinotoiminnassa annetussa laissa tarkoitetut asiat noudattaen soveltuvin osin riita-asiain käsittelyjärjestystä. 

Johtopäätös

Perustuslain 3 §:n 3 momentissa sekä 98 §:n 1 ja 2 momentissa säädetään tuomioistuinlaitoksen jakautumisesta yleisiin tuomioistuimiin ja hallintotuomioistuimiin. Työryhmän enemmistö on kuitenkin katsonut, että IPR-asioissa olisi perusteltua poiketa perustuslaissa vahvistetusta tuomioistuinjärjestelmän kahtiajaosta. 

Edellä tässä muistiossa esitetyillä perusteilla on katsottava, että ehdotettua keskittämistä ei voida pitää toteuttamiskelpoisena. Keskittämisen ensisijaiseksi syyksi esitettyä asiantuntemusvajetta ei ole hallinnollisessa valitusmenettelyssä. Käsittelyaikojen pituus johtuu osittain materiaalisen oikeuden asettamista vaatimuksista, osittain käytettävissä olevista voimavaroista, eikä ehdotuksen voida tältä osin olettaa parantavan tilannetta. Päinvastoin sen seurauksena olisi kolmiasteinen muutoksenhakujärjestelmä, jossa kuitenkin tekniikan alan asiantuntemus olisi turvattu ainoastaan ensimmäisessä asteessa. Hallinnollisen valitusmenettelyn siirto patenttituomioistuimen juttumäärän lisäämiskeinona ja sitä kautta suomalaisten tuomarien eurooppalaisten rekrytoitavuuden edistäjänä on vähintäänkin spekulatiivista. Ehdotus sivuuttaa sen tosiasian, että teollisoikeuksien rekisteröintipäätökset ovat hallintopäätöksiä, mihin sekä varsinainen että ylimääräinen muutoksenhakujärjestelmä on sopeutettava. Mietinnössä esitettyjen vertailumaita koskevien tietojen pohjalta voidaan myös todeta, ettei esitetynkaltaista keskitystä ole missään muuallakaan ainakaan toistaiseksi toteutettu.         

Koko Suomen tuomioistuinjärjestelmää leimaavaa kaksilinjaisuutta kunnioittaen olisi valituslautakunnan asemaan ja prosessiin liittyvien puutteiden korjaamiseksi mieluummin syytä kehittää valituslautakuntaa Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan edellyttämäksi itsenäiseksi tuomioistuimeksi, jolloin hallintolainkäyttölain soveltamisalan rajoitus voitaisiin sen osalta poistaa. Tällöin poistuisi myös suullisen käsittelyn järjestämisvelvollisuutta koskeva ongelma. Sikäli kuin tätä ei katsota mahdolliseksi, olisi tilanteen korjaamiseksi luonnollisempaa siirtää valituslautakunnan tehtävät johonkin erityiskokoonpanossa toimivaan hallinto-oikeuden kuin käräjäoikeuden hoidettaviksi.

Mietinnössä kuvattuja rinnakkaisia prosesseja vähentänee toteutuessaan jossain määrin hiljattain eduskunnalle jätettyyn hallituksen esitykseen sisältyvä esitys patentin rajoittamiseksi  hallinnollisessa menettelyssä. Hyödyllisyysmalli- ja piirimallioikeuden mitättömäksijulistamisvaatimukset tulevat jo nykyisin koko suoja-ajan käsiteltäviksi hallinnollisessa menettelyssä.