Oikeusministeriö				7 lokakuuta 2005
Lainvalmisteluosasto			 	     

Asia	Suomen Teollisoikeudellinen Yhdistys ry:n lausunto IPR-työryhmän mietinnöstä (Oikeusministeriön työryhmämietintö 2005:2)

LAUSUNTO

Oikeusministeriö on pyytänyt Suomen Teollisoikeudellinen yhdistys ry:ltä (”STY”) lausuntoa IPR-työryhmän (”Työryhmä”) mietinnöstä (Oikeusministeriön työryhmämietintö 2005:2) ja siihen sisältyvästä ehdotuksesta uudistaa immateriaalioikeusasioiden tuomioistuinkäsittelyä koskevaa lainsäädäntöä. STY kiittää tilaisuudesta lausua asiassa ja esittää kantanaan kunnioittaen seuraavaa.

1. 	STY puoltaa työryhmän uudistusta

STY puoltaa immateriaalioikeudellisten asioiden laajaa keskittämistä samaan tuomioistuimeen ja pitää immateriaalioikeuksiin erikoistuvan tuomioistuimen (”patenttituomioistuin”) perustamista erittäin perusteltuna. Ehdotuksen toteuttaminen edellyttää osin varsin radikaalejakin muutoksia ja onkin tärkeää välittömästi käynnistää jatkovalmistelu. STY:n piirissä lähinnä patenttiasiamiesten ja Patentti- ja rekisterihallituksen (”PRH”) edustajien taholta on viran puolesta esitetty eriäviä kantoja siltä osin kuin työryhmä ehdottaa hakemuskäsittelyn valitusten keskittämistä patenttituomioistuimeen. Kyseessä olevat tahot ovat jättäneet oikeusministeriölle lausuntonsa. Yksimielisyys vallitsee kuitenkin keskittämisestä muilta osin sekä immateriaalioikeudellisen prosessin kehittämistarpeesta yleensä.

Immateriaalioikeuksia koskevan tuomioistuinmenettelyn kehittäminen entistä tasokkaammaksi on tärkeää niin kansallisen kuin kansainvälisen toimintaympäristön muutospaineiden näkökulmasta. STY on ollut asiassa aloitteellinen ja katsoo, että työryhmän mietintö analysoi hyvin immateriaalioikeusasioiden tuomioistuinmenettelyyn liittyviä erityispiirteitä ja tarpeita. 

2. Kattavan keskittämisen tarve

STY:n näkemyksen mukaan käsittelyn keskittäminen erityistuomioistuimeen edesauttaisi immateriaalioikeudellisen asiantuntemuksen kehittymistä ja lisäisi oikeusvarmuutta sekä edistäisi immateriaalioikeudellisten asioiden yhdenmukaista käsittelyä ja tulkintaa ohjaavan yhdenmukaisen ratkaisukäytännön muodostumista. 

Immateriaalioikeusjärjestelmän käyttäjän kannalta varsin suuri epäkohta on esimerkiksi se, että saman oikeudenkäyntiaineiston perusteella ratkaistavia asioita joudutaan käsittelemään toimivaltasäännösten vuoksi useissa eri tuomioistuimissa. Suomen kaltaisessa pienessä maassa ei liioin ole järkevää hajauttaa asiantuntijaresursseja useampaan tuomioistuinlinjaan tai useampaan paikalliseen tuomioistuimeen, kun sinänsä erillisten immateriaalioikeudellisten asioiden käsittelyssä usein on kyse hyvin samankaltaisen aineellisoikeudellisen normiston soveltamisesta. Olisikin tärkeää keskittää rajalliset resurssimme yhdelle tuomioistuinlinjalle, jotta asiantuntemuksen mahdollisimman korkea taso saavutettaisiin, ja sitä voitaisiin hyödyntää järjestelmän käyttäjiä parhaiten palvelevalla tavalla. Tällä tavoin kyettäisiin luomaan yhtenäistä ratkaisukäytäntöä ohjaamaan materiaalisen immateriaalioikeuslainsäädännön tulkintaa. Asiantuntemuksen kasvattamisen ja ylläpitämisen myötä myös luottamus tuomioistuinten toimintaan säilyisi korkealla tasolla ja todennäköisesti myös epäkohtana pidetyt pitkät käsittelyajat lyhenisivät.

Immateriaalioikeus on hyvin kansainvälinen oikeudenala ja esimerkiksi Euroopassa kansallinen lainsäädäntö on pitkälle harmonisoitu. Siten suomalaisessa lainkäytössä on otettava huomioon esimerkiksi Euroopan patenttiviraston (”EPO”) ja sisämarkkinoiden harmonisointiviraston (”OHIM”) ratkaisukäytäntö. Vastaavasti suomalaisissa tuomioistuimissa ratkaistaan immateriaalioikeudellisia kysymyksiä esimerkiksi yhteisön tavaramerkkiasetusta tai mallioikeusasetusta soveltaen. Yhteisöpatenttia koskeva hanke on myös vireillä. Lisäksi kansainvälisesti valmistellaan vapaaehtoisuuteen pohjautuvaa eurooppalaista patenttiprosessia. Lainkäytön yhtenäisyyden kannalta mahdollisimman laaja keskittäminen on siten tarkoituksenmukaista. Se lisäisi myös suomalaisten tuomareiden mahdollisuuksia pätevöityä kansainvälisiin tehtäviin.

Immateriaalioikeuksien rekisteröintihakemusten käsittelyn osalta huomiota on kiinnitetty PRH:n valituslautakunnan asemaan. Kritiikkiä on esitetty pääosin käsittelyaikojen ja lautakunnan muodollisen aseman osalta. Rekisteröintipäätöksen tehneen viranomaisen yhteydessä toimivan valituslautakunnan asema on kiistatta ongelmallinen. Sitä tuskin voidaan pitää perustuslain 21 §:ssä mainittuna riippumattomana lainkäyttöelimenä. 

PRH:n valituslautakunnassa menettely erityisesti tavaramerkkiasioissa on hyvin summaarista ja läpinäkymätöntä. Lisäksi suullista käsittelyä hyödynnetään lautakunnassa huomattavan rajallisessa määrin ja valitusasioiden käsittelyajat ovat osin varsin pitkät. Perustuslain 21 §:n mukaiset oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin ja oikeusvarmuuden takeet eivät välttämättä valituslautakuntamenettelyssä nykytilanteessa täyty. Mikäli muutoksenhakuelintä ei pidetä tuomioistuinstatuksen puuttuessa kyllin legitiiminä instanssina käsittelemään rekisteröintipäätöstä koskevaa valitusasiaa, jatkovalitus korkeimpaan hallinto-oikeuteen voi myös olla yleisempää kuin, jos valitusasia jo ensimmäisessä valitusasteessa käsiteltäisiin tuomioistuinstatuksen omaavassa lainkäyttöelimessä.

Työryhmän laajan keskittämisen kokonaisvaikutuksia arvioituaan STY katsoo, että tehokkaasti toteutettuna kattava keskittäminen vähentää kokonaisprosessikulujen määrää, vaikkakin joissakin tilanteissa käsittelyasioiden määrä saattaisi nousta. Lisääntyvä asiantuntemus ja tulkintaa ohjaavan yhtenäisen ratkaisukäytännön kehittyminen rajoittaisi todennäköisesti tarpeettomia valituksia sekä edesauttaisi mahdollisesti nykyistä paremmin osapuolten päätymistä sovintoratkaisuun.

3.  Nykymenettelyn hajautuneisuus esimerkkitapauksen valossa

STY korostaa laajan keskittämisen tarvetta immateriaalioikeuksien kumuloitumisen näkökulmasta. 

Erityisesti tuotteen ulkomuotoa suojattaessa, useampi päällekkäinen suojamuoto, kuten mallioikeus-, tavaramerkki- ja tekijänoikeussuoja, voivat tulla kysymykseen. Tämä suojamuotojen kumuloituminen synnyttää selkeän tarpeen keskittää teollis- ja tekijänoikeusasioiden käsittely samaan tuomioistuimeen. Vastaavasti on erittäin tärkeää, että sopimatonta menettelyä elinkeinotoiminnassa koskevien asioiden käsittely voitaisiin yhdistää samaan forumiin, sillä tunnusmerkki- ja markkinaoikeuden välisiä rajapintoja erilaisissa loukkaustilanteissa on käytännössä vaikea selvittää. Asioiden yhdistämisellä voidaan parantaa merkittävästi prosessiekonomiaa, kun vältetään samanaikaisesti rinnakkain tai peräkkäin ajettavat samaa asiaa koskevat oikeudenkäynnit. Tekijänoikeuskysymykset liittyvät usein myös teollisoikeuksien yhteyteen esimerkiksi tietokoneohjelmien osalta. Tämän vuoksi myös tekijänoikeusasiat olisi syytä keskittää vähintään työryhmän esittämällä tavalla tarjoamalla kantajalle ja syyttäjälle mahdollisuus saattaa asia erikoistuomioistuimeen.

Keskittämistarpeen havainnollistamiseksi STY esittää kuvitteellisen esimerkkitapauksen: 

Kuvitteellinen esimerkki: Tuotteen ulkomuodon suoja 

Oikeudenhaltija O on design-tuolin valmistaja. Tuolin ulkomuoto on suojattu O:n kansallisin mallioikeus- ja tavaramerkkirekisteröinnein Patentti- ja rekisterihallituksessa sekä Yhteisön malli- ja 3D-tavaramerkkirekisteröinnein Euroopan yhteisön sisämarkkinoiden harmonisointivirastossa (OHIM). Tuolin ulkomuodon poikkeuksellisen omaperäisyyden vuoksi O katsoo tuolinsa ylittävän teoskynnyksen ja nauttivan siten myös tekijänoikeuslain mukaista tekijänoikeussuojaa. Näiden päällekkäisten immateriaalioikeudellisten suojamuotojen ohella O voi saada suojaa tuolin orjallista jäljittelyä vastaan sopimattomasta menettelystä elinkeinotoiminnassa annetun lain nojalla (”SopMenL”).

O:n tietoon tulee, että Suomen markkinoille on tullut kolmannen valmistama ja markkinoima, ulkomuodoltaan O:n tuoliin nähden identtinen tai sekoitettavissa oleva tuoli. O saa kuulla, että tuolia valmistaa ja markkinoi L Oy, jonka kotipaikka on Iisalmessa. O:lla on nykytilanteessa käytettävissään useampia vaihtoehtoja ja forumeita puuttua loukkaajan L toimintaan.

O voi panna vireille loukkauskanteen mallioikeuksien ja tavaramerkkioikeuksiensa loukkauksen perusteella Helsingin käräjäoikeudessa, joka on malli- ja tavaramerkkilakiemme mukaan toimivaltainen tuomioistuin Suomessa niin Yhteisön kuin kansallisten tavaramerkkien ja mallioikeuksien loukkausta koskevissa asioissa. Sen sijaan tekijänoikeusloukkauksen perusteella kanne tulee nostaa oikeudenkäymiskaaren forum-sääntöjen mukaan lähtökohtaisesti vastaajan kotipaikan alioikeudessa eli tässä tapauksessa Iisalmen käräjäoikeudessa. Mikäli O päättää myös vedota SopMenL:iin ja siinä säädettyyn orjallisen jäljittelyn kieltoon, kanne on pantava vireille markkinaoikeudessa. Kuitenkin vahingonkorvausta mahdollisesta SopMenL:n rikkomisesta tulee vaatia eri kanteella yleiseltä alioikeudelta vastaajan kotipaikassa. 

Koska nykykäytäntömme perusteella, ja erityisesti malli- ja tekijänoikeudellisen oikeuskäytännön valossa, käyttötaiteen tuotteen ulkomuodon suojamuotojen tehokkuus vaihtelee, on oikeudenhaltijan kannalta järkevää pyrkiä estämään loukkaavien kopioiden myynti ja muu markkinointi mahdollisimman moneen eri perusteeseen vedoten. Tässä tapauksessa se merkitsisi sitä, että erilaisia loukkaus- ja kieltoasioita voisi parhaimmillaan/pahimmillaan olla vireillä kolmessa eri tuomioistuimissa pelkästään Suomessa, vaikka näiden kanteiden faktinen peruste on sama:

1.	Helsingin käräjäoikeudessa malli- ja/tai tavaramerkkioikeusloukkausasiassa; 
2.	Iisalmen käräjäoikeudessa tekijänoikeusloukkausasiassa sekä mahdollisesti myöhemmin SopMenL:iin perustuvassa vahingonkorvausasiassa; ja
3.	Markkinaoikeudessa Helsingissä SopMenL:n perusteella.

Menettelyjen ja oikeuspaikkojen kirjoa lisää esimerkiksi se, että tavaramerkin loukkaukseen perustuva kanne on mahdollista panna vireille heti tavaramerkin rekisteröimisen jälkeen tilanteessa, jossa määräaika väitteen tekemiselle tavaramerkin rekisteröintiä vastaan on avoinna. Näin ollen loukkauskanteen vireille tultua L voisi puolustusstrategianaan turvautua mahdollisuuteen panna vireille tavaramerkin rekisteröintiä vastaan väite ensin PRH:n valituslautakunnassa ja valituksen kautta edelleen korkeimmassa hallinto-oikeudessa. Näin ollen on mahdollista, että yllä kohdissa 1 – 3 mainittujen instanssien lisäksi O:n tuolien nauttimaan suojaan perustuva asia voi olla vireillä myös:

4.	väitemenettelyssä joko hallintoviranomaisessa (PRH ja sen valituslautakunta) tai hallintotuomioistuimessa (KHO).

Puolustusstrategianaan L voisi lisäksi käynnistää O:n Yhteisön mallioikeusrekisteröintejä sekä tavaramerkkirekisteröintejä vastaan väitemenettelyn. Tällöin asia voi olla vireillä 

5.	kansallisten viranomaisten ohella myös OHIM:ssa.

Yhteisön tavaramerkkiä ja mallioikeutta koskeva mitättömyyshakemus voidaan myös lopullisten rekisteröintien osalta jättää:

6.	pääsääntöisesti OHIM:lle.

Koska loukkaajilla onkin varoituskirjeen tai haasteen tiedoksi saatuaan usein tapana nostaa kumoamis- tai mitättömyyskanteet sen vahvistamiseksi, ettei oikeus, johon oikeudenhaltija perustaa kanteensa, ole pätevä, on mahdollista, että O:n tuoliin perustuvaa kansallista tavaramerkki- tai mallioikeutta vastaan nostetaan myös:

7.	kumoamiskanne Helsingin käräjäoikeudessa, valitusoikeuksin Helsingin hovioikeuteen ja valitusluvan turvin myös mahdollisesti korkeimpaan oikeuteen.

Tilanteeseen tuovat oman lisänsä mahdolliset turvaamistoimihakemukset, joiden forumsääntely vaihtelee. Esimerkki havainnollistaa laajan keskittämisen tarpeen prosessiekonomian näkökulmasta. Immateriaalioikeudelliset suojamuodot esiintyvät usein kumulatiivisina. STY pitääkin tärkeänä, että immateriaalioikeudelliset tuomioistuin- ja valitusmenettelyt keskitetään mahdollisimman kattavasti yhtenäisen ja asiantuntevan oikeuskäytännön luomiseksi.

4.	Ehdotus rekisteriviranomaisen päätöstä koskevan valitustien keskittämisestä ei STY:n näkemyksen mukaan johda perustuslain vastaiseen tilanteeseen 
Työryhmä ehdottaa, että myös rekisteriviranomaisen päätökseen haettaisiin muutosta patenttituomioistuimelta valittamalla noudattaen soveltuvin osin OK 8 luvun hakemuslainkäyttöä koskevia säännöksiä. Käsittelemme seuraavassa rekisteröintiasian käsittelyä siviilituomioistuinlinjassa ja kohdassa 5 erityisesti hakemuslainkäytön soveltuvuutta menettelynä.
STY katsoo, että asiantuntijuuden keskittäminen tältäkin osin johtaa oikeudenhaltijoiden oikeusturvan lisääntymiseen. Rekisteröinnin pätevyyttä koskeva ratkaisu perustuu sekä myöntämisvaiheessa että mahdollisessa mitättömyyskannevaiheessa tuomioistuimessa samoihin juridisiin kysymyksiin, esimerkiksi patentin osalta patentoitavuuden edellytyksiin, uutuuden ja keksinnöllisyyden vaatimuksiin. Oikeusvarmuus kasvaa ratkaisukäytännön johdonmukaistuessa, kun valitusasia käsitellään jo ensimmäisessä asteessa tuomioistuimessa. 
Vaikka valitustien ohjaaminen hallintoviranomaisen päätöksestä yleiseen tuomioistuimeen onkin poikkeuksellinen järjestely perustuslain 98 §:n ja 99 §:n valossa, katsomme, että tässä tapauksessa on perusteltua poiketa perustuslain säätämästä toimivallan jaosta. 
Perustuslakivaliokunnan käytännössä perustuslain 98 §:n ja 99 §:n  jaosta yleisiin tuomioistuimiin ja hallintoviranomaisiin on katsottu voitavan poiketa, jos poikkeus on perusteltu. Viittaamme tässä yhteydessä perustuslakivaliokunnan lausuntoihin PeVL 9/2001 vp sekä PeVL 54/2001 vp , joissa todetaan nimenomaisesti:
	”On tämän kanssa johdonmukaista, että muutoksenhaku täytäntöönpanovaiheessa tehtäviin, rangaistuksen pituuteen vaikuttaviin hallintopäätöksiin suunnataan siihen tuomioistuinlinjaan, jossa varsinaiset vankeusrangaistuksetkin määrätään.” sekä
	” Tässä tapauksessa on kuitenkin perusteita ohjata säilössäpidon aikaisia oikeuksia koskevat valitukset samalle tuomioistuinlinjalle, jossa käsitellään myös kysymys säilöön ottamisesta."
Perustuslakivaliokunta on edellä mainittujen lausuntojen valossa pitänyt perusteltuna asioiden keskittämistä sille tuomioistuinlinjalle, joka käsittelee itse peruskysymyksen. Säilöön otetun ulkomaalaisen kohtelun osalta säilössä pidon aikaiset asiat voi käsitellä yleinen tuomioistuin, koska se myös ratkaisee säilöön oton. Samoin rangaistuslaitoksen johtajan vankeusrangaistuksen pituuteen vaikuttavista kurinpitorangaistuksista saa valittaa käräjäoikeuteen, koska käräjäoikeus on vankeuteen tuomitessaan määrännyt rangaistuksen pituuden. 
Perustuslakivaliokunta on päätynyt toiseen ratkaisuun lausunnossaan PeVL 4/2005, johon Työryhmän mietinnössä viitataan. Ratkaisu perustuu valiokunnan kantaan, jonka mukaan hallinnollisen seuraamuksen määrääminen on hallintolainkäyttö- eikä riita- tai rikosasia. Tuomioistuintyöryhmän ehdotuksen jatkokäsittelyssä tulisi kuitenkin huomioida, että teollisoikeuden pätevyyttä koskevat asiat eivät yksiselitteisesti ole hallintolainkäyttöön kuuluvia asioita.
Ensinnäkin on huomattava, että yleisillä tuomioistuimilla on jo nykyjärjestelmässä oikeus mitätöidä hallintoviranomaisen ja –tuomioistuimen teollisoikeutta koskeva ratkaisu eikä tiukkaa eroa hallinto- ja siviilioikeudellisen asian välillä tehdä. Käytännössä työryhmän ehdotus tarkoittaisi toimivallan osalta ainoastaan sitä, että yleiset tuomioistuimet saisivat toimivallan pätevyyskysymyksissä hieman aikaisemmassa vaiheessa.
Pätevyyttä koskeva ratkaisu perustuu sekä myöntämisvaiheessa että pätevyyttä koskevassa myöhemmässä oikeudenkäynnissä samoihin oikeuskysymyksiin, toisinaan jopa samoihin faktoihin. Onkin erikoista, että jopa kuudella instanssilla on toimivalta puuttua pätevyyteen (PRH, PRH:n valituslautakunta, KHO, Helsingin käräjäoikeus, Helsingin hovioikeus, KKO). Kahtiajaosta seuraa asiantuntemuksen pirstoutuminen, mikä on omiaan vähentämään oikeuskäytännön yhdenmukaisuutta ja siten oikeusvarmuutta. 

Teollisoikeuden pätevyyttä koskevissa asioissa ei kansainvälisestikään pidetä kiinni toimivallan kahtiajaosta. Jopa Saksassa, jossa on pisimmälle viety kahtiajako, korkeimmalla oikeudella on viimekätinen oikeus ratkaista pätevyys. Myös Ranskassa, Tanskassa ja Norjassa muutoksenhaku ohjautuu yleiseen tuomioistuimeen, kuten työryhmän ehdotuksesta käy ilmi. Ruotsin järjestelmä vastaa pitkälti omaamme. Tässä yhteydessä haluamme kuitenkin korostaa, että Ruotsin komiteamietinnössä SOU 2001:33 on esitetty järjestelmää muutettavan siten, että valitusasiat ohjattaisiin patenttituomioistuimeen (Patentdomstolen), jona toimisi Tukholman käräjäoikeus. Muutosta olisi haettava patenttiylioikeudelta, jona toimisi Svean hovioikeus. Korkein oikeus (Högsta domstolen) toimisi ylimpänä valitusinstanssina. Myös Ruotsissa on esitetty samoja argumentteja keskittämisen puolesta. 
Nykyinen toimivallan kahtiajako on jossain määrin ongelmallinen. Kahtiajako johtaa päällekkäisiin menettelyihin (väiteprosessi ja mitättömyyskanne), joka puolestaan johtaa kohonneisiin kustannuksiin ja ajanhukkaan. Kahtiajako voi, kuten työryhmän ehdotuksesta käy ilmi, johtaa siihen, että oikeuskäytäntö muodostuu epäyhtenäiseksi, koska ratkaisut eivät sido toista tuomioistuinlinjaa. 
Mikäli oikeusministeriö katsoo, ettei tuomioistuinmenettelyn uudistaminen ole mahdollista Työryhmän enemmistön esittämällä tavalla perustuslaillisista syistä, STY pitää tärkeänä, että tuomioistuinmenettelyä muutoin tulee kehittää Työryhmän esittämällä tavalla. 
4.  Erityisesti OK 8 luvun soveltuvuudesta rekisteröintipäätöksestä valitettaessa
Mikäli rekisteriviranomaisen lopullisesta rekisteröintipäätöksestä avataan valitustie yleiseen tuomioistuimeen, katsomme, että valituksen käsittely yleisessä tuomioistuimessa hakemuslainkäyttöä koskevan OK 8 luvun mukaisesti, on perusteltua. Vastaava menettely on nykyisellään käytössä esimerkiksi haettaessa muutosta ulosottomiehen päätökseen käräjäoikeudelta, jossa asia käsitellään noudattaen OK 8 lukua (UL 10:13). Tietoomme ei ole tullut, että kyseinen menettelytapa olisi johtanut ongelmiin. 
Perustuslakivaliokunta on lausunnossaan hallituksen esityksestä laiksi arvopaperimarkkinalain yms. muuttamisesta PeVL 4/2005 vp suhtautunut torjuvasti valituksen ohjaamiseen käräjäoikeuteen noudattaen hakemuslainkäyttöä koskevia säännöksiä (OK 8 luku). Lausunnossa katsotaan, että tasavertaisten osapuolten välisten riita-asioiden käsittelyyn soveltuva tavanomaista summaarisempi siviiliprosessi, eli OK 8 luvun mukainen hakemuslainkäyttö, ei oikeusturvan kannalta ole asianmukainen menettelylaji silloin, kun muutoksenhaun kohteena on julkisen vallan käyttöön perustuva päätös hallinnollisen seuraamuksen määräämisestä. 
STY katsoo, ettei perustuslakivaliokunnan argumentointi ole relevantti nyt käsillä olevassa tapauksessa. Vaikka teollisoikeudellisissa asioissakin on olemassa julkinen intressi, on näissä asioissa yleensä etusijalla huomattava yksityinen intressi, jota kilpailevat yhtiöt usein valvovat tekemällä väitteitä hakemuksia vastaan ja nostamalla mitättömyyskanteita. Vaikka virallisella syyttäjällä on periaatteessa oikeus nostaa mitättömyyskanne (PatL 52.3 §, PatA 44 §), näitä kanteita nostavat käytännössä yksityiset tahot, lähinnä patentinhaltijan kilpailijat. Sekä mitättömyysriidat että väiteprosessit ovat näin ollen tasavertaisten osapuolten välisiä riitoja, vaikka rekisteriviranomaisen onkin molemmissa tapauksessa annettava lausunto oikeuden pätevyydestä. 
Hakemus voidaan myös hylätä ilman ulkopuolisen tekemää väitettä. Tällöin valitusprosessissa asiaan osallisina on hakija ja rekisteriviranomainen. Vaikka tällöin ei olekaan kyse tasaväkisten osapuolten välisestä riidasta, katsomme, että ehdotus turvaa kaikkien asiaan osallisten oikeudet, ottaen erityisesti huomioon, että käräjäoikeuden on ehdotetun aineettomia oikeuksia koskevien asioiden käsittelystä tuomioistuimessa annetun lain 9.2 §:n mukaan tarvittavassa laajuudessa omasta aloitteestaan selvitettävä myöntämisen edellytykset ja esteet. Saman lakiehdotuksen 15 §:n päätösvaltaisuussääntö, jonka mukaan valitusasioita käsiteltäessä patenttituomioistuimessa olisi patenttituomarina toimivan puheenjohtajan lisäksi kaksi asiantuntijajäsentä, takaa käräjäoikeuden asiantuntemuksen valitusasioissa. 
STY katsoo myös, että hakemuslainkäyttö ei ole tavanomaista summaarisempi siviiliprosessi. Hakemuslainkäytössä on – aivan kuten riita-asioissa ja hallintolainkäytössä – oikeudenkäynnin kohteena olevat faktat ja normit selvitettävä perusteellisesti. Tuomioistuimen tutkimisvelvollisuutta korostaa selostettu säännös selvittämisvelvollisuudesta (ehdotetun aineettomia oikeuksia koskevien asioiden käsittelystä tuomioistuimessa annetun lain 9.2 §). Oikeudenmukaiselle oikeudenkäynnille asetettavat vaatimukset täyttyvät ehdotetulla lailla.
STY:n näkemyksen mukaan väiteasioissa kyse on ensisijaisesti kahden tasavertaisen osapuolen välisestä riitakysymyksen ratkaisemisesta, joka voidaan perustuslain rajoittamatta käsitellä dispositiivisessa menettelyssä oikeudenkäymiskaaren hakemusasioita koskevan sääntelyn mukaisesti. Yksilön oikeudesta päätetään rekisteröintimenettelyn yhteydessä, joten erityinen hallinnollinen intressi liittyy ainoastaan tähän osaan nykyistä hallinnollista menettelyä.  
5. Tekijänoikeusasiat
STY:n näkemyksen mukaan myös tekijänoikeudellisten asioiden käsittely tulisi keskittää patenttituomioistuimeen. Kuten edellä kohdassa 3 todettiin, voivat immateriaalioikeudet käytännössä esiintyä kumulatiivisina erityisesti tuotteen ulkomuotoa suojatessa. Ennen muuta tästä syystä on tärkeää, että sekä malli- että tekijänoikeuden loukkaus voitaisiin käsitellä samassa forumissa.
STY katsoo, että patenttituomioistuimen tulisi joka tapauksessa olla vähintäänkin Työryhmän sivulla 64 esittämä vaihtoehtoinen oikeuspaikka, jolloin kantaja voisi valita, missä tuomioistuimessa tämä panee kanteensa vireille eli siviiliasioissa joko patenttituomioistuimessa tai vastaajan kotipaikan käräjäoikeudessa.
Edellä esitetyn vaihtoehtoisenkin oikeuspaikan tapauksessa, ne tekijänoikeusasiat, jotka käsiteltäisiin muussa kuin immateriaalioikeusasioita käsittelevässä tuomioistuimessa, tulisi STY:n näkemyksen muutoksenhakuvaiheessa ohjata Helsingin hovioikeuteen, joka näin olleen käsittelisi keskitettynä muutoksenhakuasteena kaikki immateriaalioikeusasioita koskevat riita- ja rikosasioita koskevat valitukset. Tällä tavoin turvattaisiin lainkäytön yhtenäisyys eri tuomioistuimissa käsiteltyjen asioiden suhteen.

7. Tuomioistuimen tuomarit, asiantuntijat ja asiamiehen kelpoisuus
Immateriaalioikeudet ovat työryhmän mietinnössä esitetyllä tavalla aidosti hyvin kansainvälinen oikeudenala. Toistaiseksi Suomessa on ollut vain vähän mahdollisuuksia pätevöityä vaativiin kansainvälisiin lainkäyttötehtäviin. Työryhmän enemmistön kannattamassa vaihtoehdossa turvataan osaamisen karttuminen sekä kriittisen asiamassan kertyminen tuomioistuimen ratkaistavaksi. Asiantuntijaresurssien keskittäminen lisäisi oikeusvarmuutta ja käsittelyn tehokkuutta.
Tuomioistuinmenettelyn kehittäminen edellyttää myös pysyvien tuomarivirkojen perustamista immateriaalioikeuksia käsittelevään forumiin. Helsingin käräjäoikeuden yhteydessä toimivassa erillisessä aineettomia oikeuksia käsittelevässä jaostossa tuomarinvirkojen tulisi jo nyt olla pysyviä, jotta riittävästä lainkäytön yhtenäisyydestä ja oikeusvarmuudesta voidaan huolehtia.
STY katsoo, että tuomioistuimen asiantuntijoiden tulee olla tuomioistuimen jäseniä. Nykyinen malli, jossa tekniset asiantuntijat eivät ole jäseniä eivätkä liioin patenttioikeuden asiantuntijoita, mutta siitä huolimatta osallistuvat asian käsittelyyn on ongelmallinen, kuten Työryhmän ehdotuksestakin käy ilmi (yksityiskohtaiset perustelut, s. 162). Ainoa varteenotettava vaihtoehto ehdotukselle on, että asiantuntijoita ei ole lainkaan. Siinä tapauksessa olisi osapuolten asiana käyttää teknisiä asiantuntijoita todistajina. 
Työryhmän mietinnössä on myös esitetty, että oikeudenkäyntiasiamieskelpoisuus laajennettaisiin patenttiasiamiehiin ja tavaramerkki- sekä malliasiamiesten tointa harjoittaviin henkilöihin rekisteriviranomaisen päätöksiä koskevissa asioissa. STY katsoo, että tämä on tarkoituksenmukaista ja kyseinen ratkaisu on omiaan hillitsemään prosessikulujen kasvamista, kun rekisteröintimenettelyn aloittanut henkilö voi suorittaa asian koskevan prosessin loppuun saakka. Tämä tukisi myös päämäärää keskittää valitustie rekisteriviranomaisen rekisteröintipäätöksestä patenttituomioistuimeen, sillä asiaa rekisteröintimenettelyssä hoitanut patentti- tai tavaramerkkiasiamies voisi jatkaa asian hoitamista myös tuomioistuimessa. Tämä olisi myös omiaan hillitsemään oikeudenhaltijoille menettelystä aiheutuvia kustannuksia.
Patenttiasiamiesten käyttäminen asiamiehinä suullisissa menettelyissä ei ole eurooppalaisessa mittakaavassa lainkaan poikkeuksellista; esimerkiksi Münchenissä Euroopan patenttiviraston (EPO:n) väitemenettelyissä Eurooppapatenttiasiamiehiksi pätevöityneet patenttiasiamiehet toimivat oikeudenhaltijoiden asiamiehinä myös suullisissa käsittelyissä. Näin ollen näyttää siltä, että patenttiasiamiesten rooli on kansainvälisestikin katsoen tehokkaasti laajentumassa oikeudenkäyntiaisamiehen tehtäviä muistuttaviin toimeksiantoihin. Tämä saa aikaan uusia kiinnostavia haasteita ja kehittymismahdollisuuksia patenttiasiamieskunnalle myös Suomessa.

Yhteenveto

STY:n näkemyksen mukaan Työryhmän kannattama laaja keskittäminen on tarkoituksenmukainen ratkaisu niin prosessiekonomisesti kuin oikeusvarmuuden lisäämistäkin ajatellen. Tuomioistuimen jäsenten vahva immateriaalioikeudellinen asiantuntemus johtaa pitkällä tähtäimellä yhtenäisen oikeuskäytännön muodostumiseen ja rajoittaa tarpeettomia riita- ja valitus asioita. Päällekkäisten prosessien välttäminen puolestaan edistäisi prosessiekonomiaa ja alentaisi osapuolten kokonaisprosessikulujen määrää.

SUOMEN TEOLLISOIKEUDELLINEN YHDISTYS ry

Helsingissä lokakuun 7. päivänä 2005

__________________________
	Eeva Hakoranta	
hallituksen puheenjohtaja

Lausunnon laatimiseen ovat allekirjoittaneen lisäksi osallistuneet seuraavat henkilöt:
Johanna Harsu
Stig Henriksson
Bernt Juthström
Inga Korpinen
Marcus Norrgård
Pekka Salomaa