Opetusministeriö
Kirjaamo
PL 29

00230  VALTIONEUVOSTO	23.8.2005	1 (5)

e-mail: sami.sunila@ktm.fi, tatu.leppänen@om.fi ja jorma.walden@minedu.fi 

Lausuntopyyntönne 28/010/2005, 1.7.2005

LAUSUNTO TEOLLIS- JA TEKIJÄNOIKEUDEN NOUDATTAMISEN VARMISTAMISESTA ANNETUN DIREKTIIVIN 2004/48/EY EDELLYTTÄMISTÄ LAINSÄÄDÄNTÖMUUTOKSISTA

Kauppa- ja teollisuusministeriön, oikeusministeriön ja opetusministeriön yhteistyönä laaditussa muistiossa on analysoitu direktiivin edellyttämiä lainsäädäntömuutostarpeita. Yleisenä toteamuksena Asianajajaliitto toteaa, että direktiivi määrittelee vähimmäissuojan tason jäsenvaltioissa. Asianajajaliitto puoltaa muistiossa esitettyä lähestymistapaa, jonka mukaan lainsäädäntötoimiin ryhdytään vain niissä tapauksissa, joissa voimassa oleva lainsäädäntö ei täytä direktiivin edellyttämiä vähimmäissuojan vaatimuksia. 

Kohde ja soveltamisala

1 ja 2 artiklat. Direktiivin soveltamispiiriin kuuluvat immateriaalioikeuksia koskevat aineelliset lait sekä menettelysäännösten osalta oikeudenkäymiskaari ja laki todistelun turvaamisesta teollis- ja tekijänoikeudellisissa riita-asioissa (344/2000). Direktiivin 13 perustelulauseen mukaan jäsenvaltiot voivat halutessaan laajentaa direktiivin säännöksiä koskemaan vilpillisen kilpailun piiriin kuuluvia tekoja.  Lakia todistelun turvaamisesta teollis- ja tekijänoikeuksia koskevissa riita-asioissa sovelletaan riita-asiassa, joka koskee sopimattomasta menettelystä elinkeinotoiminnassa annetun lain (1061/1978) 4 §:ssä tarkoitetun liikesalaisuuden, teknisen esikuvan tai teknisen ohjeen oikeudettomaan käyttöön tai ilmaisemiseen perustuvan vahingon korvaamista tai lain 6 §:ssä tarkoitetun kiellon määräämistä mainitulla perusteella.  Asianajajaliitto katsoo, että direktiivin säännöksiä ei ole tarpeen soveltaa tätä laajemmalti vilpillisen kilpailun piiriin kuuluviin tekoihin.  

Direktiivin soveltamisalaan kuuluu muistiossa mainittujen lakien lisäksi tietoyhteiskunnan palvelujen tarjoamisesta annetun lain (458/2002) 4 ja 5 luvun säännökset, jotka koskevat välittäjinä toimivien palvelun tarjoajien vastuuvapautta ja ilmoitusmenettelyä.  Direktiivin voimaan saattamisen yhteydessä olisi perusteltua koota immateriaalioikeuksia koskevat prosessuaaliset erityissäännökset keskitetysti samaan lakiin. Tilannetta, jossa prosessuaalisia erityissäännöksiä on useissa eri laeissa, ei voi pitää prosessuaalisen tehokkuuden ja oikeusvarmuuden kannalta tyydyttävänä.  

Yleiset säännökset

3 artikla.  Prosessuaalisessa sääntelyssä säännösten selkeyteen on kiinnitettävä erityistä huomiota. Siltä osin kuin on tarve säätää erityisistä immateriaalioikeuksiin liittyvistä todistelun turvaamista, todistelua ja turvaamistoimia koskevista menettelyistä, olisi oikeudenkäymiskaaren yleissäännöksiä täydentävät erityissäännökset koottava keskitetysti samaan lakiin. 

4 ja 5 artiklat.  Asianajajaliitto yhtyy siihen muistiossa esitettyyn johtopäätökseen, että voimassa oleva lainsäädäntö täyttää kyseisten artiklojen vaatimukset.  

Todistusaineisto ja toimenpiteet todisteiden suojaamiseksi

6 ja 7 artiklat. Asianajajaliitto yhtyy muistiossa esitettyihin johtopäätöksiin.  

Tiedonsaantioikeus

8 artikla. Kuten muistiossa todetaan, säännös on osittain ristiriidassa nykyisen sääntelyn kanssa.  Voimassa olevan lain mukaan asianosaisella ei ole velvollisuutta kertoa asiasta tai vastata hänelle esitettäviin kysymyksiin.  Direktiivin mukainen ilmoitusvelvollisuus koskee mm. sitä, jonka on todettu loukanneen teollis- tai tekijänoikeutta.  Tiedonantovelvollisuus ei kuitenkaan koske seikkoja, jotka saattaisivat kertojan tai tämän OK 17:20 mukaisen sukulaisen syytteen vaaraan.  

Asianosaisen direktiiviin perustuva tiedonantovelvollisuus on laajempi kuin yleisten prosessuaalisten mukainen asianosaisen tiedonantovelvollisuus. Asianosaisen tiedonantovelvollisuutta tuleekin soveltaa vain direktiivin nimenomaisesti edellyttämissä tapauksissa. Muutoin teollis- ja tekijänoikeuksia koskevissa riita-asioissa tulee asianosaisen kuulemisessa edelleen soveltaa yleisiä prosessuaalisia säännöksiä.  Lainvalmistelussa on huolehdittava siitä, että yleisten prosessuaalisten säännösten soveltamisala ja erityissäännösten soveltamisala määritellään riittävän selvästi.      

Direktiivin mukaista tiedonantovelvollisuutta rajoittavat vain sellaiset muissa laissa annetut säännökset, jotka on lueteltu 8 artiklan 3 kohdassa. Rajoituksiin kuuluvat mm. muissa laissa olevat säännökset, jotka antavat mahdollisuuden kieltäytyä sellaisten tietojen antamisesta, jotka pakottaisivat tiedonantovelvollisen henkilön myöntämään oman tai lähisukulaisensa osallistumisen teollis- tai tekijänoikeuden loukkaukseen. Tätä vastaava säännös sisältyy OK 17:24:ään. 

Todistajan oikeus kieltäytyä kertomasta seikkaa tai vastaamasta kysymykseen, jos hän ei voisi sitä tehdä saattamatta syytteen vaaraan itseään tai OK 17:20 mukaista sukulaistaan, on syytä säilyttää.  Säännös on osa meillä vakiintuneita yleisiä prosessuaalisia periaatteita.  OK 17:20 kaventaa merkittävästi direktiivin mukaisen tiedonantovelvollisuuden soveltamisalaa, koska direktiivin 8 artiklan 1 a-d kohtien mukainen tiedonantovelvollisten piiri koostuu henkilöistä, jotka tavalla tai toisella osallistuvat riidanalaisten tavaroiden tai palvelujen käyttöön tai tarjontaan kaupallisessa laajuudessa. Tällaiset teot voivat useissa tapauksissa täyttää teollis- tai tekijänoikeusrikostunnusmerkistön.  

Direktiivin 8 artikla jättää täysin avoimeksi keskeisiä käytännön prosessiin liittyviä kysymyksiä.  Direktiivistä ei saa johtoa siihen, minkälaista näyttöä vaaditaan 8 artiklan 1 kohdan a-c kohdissa mainitusta hallussapidosta, käytöstä tai palvelujen tarjonnasta (täysi näyttö, todennäköisyysnäyttö). Säännöksestä ei myöskään saa johtoa siihen, minkälaista näyttöä a-c alakohdissa tarkoitetun henkilön on esitettävä.  Epäselväksi jää myös tiedonantovelvollisen asema siinä tapauksessa, että hän kiistää tehneensä mitään niistä teoista, jotka johtavat tiedonantovelvollisuuden syntymiseen, sekä mahdolliset seuraamukset siinä tapauksessa, että tiedonantovelvolliseksi määrätty henkilö kieltäytyy kertomasta pyydettyjä tietoja.  Tiedonantovelvollisen henkilön oikeusasemasta, velvoitteista ja mahdollisista seuraamuksista olisi säädettävä laissa vastaavalla tavalla kuin asianosaisen ja todistajan velvoitteista on säädetty.    
   
Direktiivin mukaista tiedonantovelvollisuutta rajoittaisi myös henkilön oikeus vedota tietolähteiden luottamuksellisuuden suojaan tai henkilötietojen käsittelyyn.  Vastaava rajoitus sisältyy OK 17:24.2, 3 ja 4 momenttiin, mutta kyseiset säännökset tuskin soveltuvat direktiivin 8 artiklan mukaisiin tilanteisiin.  Direktiivissä ei viitata liikesalaisuuteen tiedonsaantioikeuden rajoitusperusteena. Voimassa olevan oikeudenkäymiskaaren 17:24.1:n mukaan todistaja saa kieltäytyä antamasta lausumaa, jolla liike- tai ammattisalaisuus tulisi ilmaistuksi, jolleivät erittäin tärkeät syyt vaadi, että todistajaa kuullaan niistä.  Liike- tai ammattisalaisuuden paljastuminen tulisi ottaa huomioon intressiharkinnassa punnittaessa, voidaanko tiedonantovelvoitetta pitää perusteltuna ja oikeasuhteisena sillä saavutettaviin etuihin verrattuna.     

Turvaamis- ja säilyttämistoimenpiteet

9 artikla.  Säännös koskee turvaamis- ja säilyttämistoimenpiteitä, joista säädetään oikeudenkäymiskaaren 7 luvussa ja laissa todistelun turvaamisesta teollis- ja tekijänoikeudellisissa riita-asioissa. Voimassa oleva sääntely täyttää muutoin direktiivin vaatimukset, mutta ei sisällä säännöksiä välittäjään kohdistuvasta väliaikaisesta kiellosta.  

Väliaikainen kielto on yleisesti ottaen mahdollinen asioissa, joissa aineellisoikeudelliseen lainsäädäntöön sisältyy lopullisen kieltotuomion mahdollisuus. Immateriaalioikeuksien osalta oikeudenhaltijan kielto-oikeus on keskeinen osa oikeuden sisältöä. Tältä osin Asianajajaliitto yhtyy muistiossa esitettyyn näkemykseen.   

Ehdotus välittäjään kohdistuvan väliaikaisen kiellon mahdollisuudesta (keskeyttämismääräys) sisältyy Eduskunnassa vireillä olevaan tekijänoikeuslain muuttamista koskevaan lakiehdotukseen (SiVM 6/2005).  Ehdotus vastaa direktiivin vaatimuksia, mutta Asianajajaliitto huomauttaa, että lakiehdotuksen muotoilu ei kaikilta osin ole riittävän selkeä. Terminologiaa tulisi täsmentää ja eri pykälissä ja momenteissa terminologiaa tulisi käyttää johdonmukaisesti samalla tavalla.  Lisäksi säännöksistä tulisi käydä yksiselitteisesti ilmi, käsiteltäisiinkö keskeyttämismääräysasiat hakemusasioina vai kanneasioina.  

Turvaamistoimiasiat käsitellään hakemusasioina.  Johdonmukaista olisi, että myös keskeyttämismääräystä koskevat asiat tulisivat vireille hakemuksesta. Mitä menettelyyn muuten tulee, tekijänoikeuslain muuttamista koskevassa sivistysvaliovaliokunnan mietinnössä 60 c §:n kohdalla viitataan oikeudenkäymiskaaren nyt ainoastaan 8 lukuun. Valiokunnan ehdotuksen perusteella on epäselvää, onko tämä viittaus virheellinen (tulisiko olla OK 7 lukuun).  Nimenomainen viittaus OK 7 lukuun on joka tapauksessa tarpeen sisällyttää ehdotettuun tekijänoikeuslain 60 c §:ään, koska yleisiä prosessuaalisia säännöksiä on syytä soveltaa siinä laajuudessa kuin se on mahdollista. Viittaus OK 7 lukuun ei ole Asianajajaliiton näkemyksen mukaan kuitenkaan riittävä siltä osin kuin kysymys on välittäjään kohdistuvista toimenpiteistä.  Säännösehdotus jättää epäselväksi välittäjän aseman pääasiaa koskevassa oikeudenkäynnissä.  Säännöksistä ei myöskään yksiselitteisesti ilmene, milloin käsitellään kysymystä välittäjän oikeudesta mahdolliseen korvaukseen. Yleensähän tämä kysymys käsitellään samassa yhteydessä kuin pääasiakanne ratkaistaan.  

Tekijänoikeuslain muuttamista koskevan lakiehdotuksen käsittelyvaiheen huomioon ottaen tarpeelliset tarkennukset sääntelyyn tulisi tehdä nyt käsiteltävän direktiivin voimaan saattamisen yhteydessä.

Mahdollisuus kohdistaa keskeyttämismääräys välittäjään on poikkeussäännös eikä merkitse sitä, että välittäjä olisi vastuussa tekijänoikeuden loukkauksesta.  Tämä periaatteellisesti tärkeä näkökohta on syytä ottaa sääntelyssä huomioon.  Asianajajaliitto käsittelee näitä kysymyksiä jäljempänä lausuessaan 11 artiklan kieltokannetta koskevasta sääntelystä.           

Pääasiaa koskevasta tuomiosta johtuvat toimenpiteet

10 artikla. Asianajajaliitto yhtyy pääosin muistiossa esitettyyn, mutta huomauttaa, että velvollisuus markkinoilta vetämiseen voi tosiasiallisesti kohdistua kolmansiin tahoihin, joiden hallussa loukkaavaa omaisuutta on.  Esim. tekijänoikeuslain 58 §:n 2 momentin mukaan kolmannen tahon vilpitöntä mieltä suojataan, niin ettei omaisuutta voi hävittää sellaisen henkilön hallusta, joka on hankkinut omaisuuden tai erityisen oikeuden omaisuuteen vilpittömässä mielessä.  Tämä seikka on sääntelyssä syytä ottaa huomioon. 

Asianajajaliitto ei näe ongelmallisensa lakiin sisältyvää mahdollisuutta lunastaa omaisuus valmistamiskustannuksia vastaan, koska tuomioistuin voi määrätä kyseiset seuraamukset vain asianomistajan vaatimuksesta.  Asianomistajan korvausvelvollisuus perustuu siten aina asianomistajan omaan tahtoon.  

11 artikla. Kieltotuomio voidaan voimassaolevan lain mukaan kohdistaa vain loukkaajaan.  Myöskään tekijänoikeuslain muutosehdotus ei sisällä säännöksiä välittäjään kohdistuvasta kieltotuomiosta, vaan ainoastaan mahdollisuudesta hakea keskeyttämismääräystä välittäjää vastaan joko oikeudenkäynnin aikana tai sitä ennen (tekijänoikeuslain muuttamista koskevan ehdotuksen 60 b § koskee oikeudenhaltijan oikeutta ajaa kieltokannetta loukkaajaa vastaan, 60 c § oikeutta hakea keskeyttämismääräystä loukkaajalle tai välittäjälle) eikä tekijänoikeusdirektiivi (direktiivi 2001/29/EY ) ole tätä Asianajajaliiton käsityksen mukaan edellyttänytkään.  11 artiklassa sen sijaan edellytetään, että jäsenvaltioiden on varmistettava oikeudenhaltijoille mahdollisuus hakea kieltotuomiota välittäjiä vastaan. Kieltotuomio voitaisiin kohdistaa välittäjään myös niissä tapauksissa, joissa välittäjä on direktiivin 2000/31/EY ja siihen perustuvan kansallisen lain eli tietoyhteiskunnan palvelujen tarjoamisesta annetun lain 4 luvun mukaan vapautettu vastuusta.  Kieltotuomiolla luodaan välittäjälle velvollisuus, joka ei perustu välittäjän oikeudenloukkaukseen.  

Asianajajaliitto katsoo, että jatkovalmistelussa on kiinnitettävä erityistä huomiota siihen, millä tavalla kieltotuomio voidaan panna välittäjää vastaan täytäntöön, kun otetaan huomioon, että välittäjällä ei ole velvollisuutta eikä edes oikeutta monitoroida verkoissaan olevaa liikennettä. Nämä välittäjän toimintamahdollisuuksia rajoittavat tekijät on syytä ottaa huomioon pohdittaessa tuomioon liitettävän uhkasakon mahdollisuutta.  Lisäksi on pohdittava, voidaanko yleisiä oikeudenkäyntikulujen määräytymistä koskevia säännöksiä soveltaa tässä tapauksessa.  Asianajajaliitto pitää direktiivin säännöksiä tältä osin ongelmallisina ja kiinnittää huomiota siihen, että menettelyjen on kaikissa tapauksissa oltava oikeasuhteisia ottaen huomioon toimenpiteistä oikeudenhaltijoille aiheutuvat edut ja välittäjälle aiheutuvat haitat.             

12 artikla. Artikla ei ole jäsenvaltioita velvoittava. Asianajajaliitto katsoo, ettei säännöksen perusteella ole tarvetta kansallisiin lainsäädäntötoimiin. 

Vahingonkorvaukset ja oikeudenkäyntikulut

13 artikla. Asianajajaliitto yhtyy muistiossa esitettyyn johtopäätökseen siitä, että voimassa oleva lainsäädäntö täyttää direktiivin vaatimukset. Asianajajaliitto kannattaa muistiossa esitettyä ehdotusta yhtenäistää tavaramerkkilain ja yksinoikeudesta integroidun piirin piirimalliin annettua lakia muiden immateriaalioikeuslakien kanssa siten, että niihin lisättäisiin säännökset tuottamuksesta riippumattoman käytön hyvittämisestä.  Sääntely on oikeuspoliittisesti perusteltu.  Suojattuja aineistoja käyttävien on maksettava käytöstä vastaavat korvaukset kuin luvan hankkineiden käyttäjien.   

14 artikla. Asianajajaliitto yhtyy muistiossa esitettyihin johtopäätöksiin, mutta viittaa 11 artiklassa lausumaansa siltä osin kuin on kysymys välittäjään kohdistuvasta kieltotuomiosta. 

Julkistamistoimenpiteet

15 artikla.  Asianajajaliitto yhtyy pääosin muistiossa esitettyyn.  Julkaisuvelvollisuus on Asianajajaliiton mukaan perusteltu lähinnä tilanteissa, joissa ratkaisulla on merkitystä kuluttajien tai elinkeinonharjoittajien kannalta.  Jos julkaisuvelvoite perustuu päätöksen ennakkoratkaisuluonteeseen, voisi julkaisuvelvoite koskea lähinnä korkeimman oikeuden ratkaisuja. 

16 artikla. Asianajajaliitto yhtyy muistiossa esitettyyn. Artiklan johdosta ei ole tarpeen tehdä muutoksia voimassa olevaan lainsäädäntöön.

17 artikla. Asianajajaliitto yhtyy muistiossa esitettyyn. 

Helsingissä 23.8.2005

SUOMEN ASIANAJAJALIITTO

Kari Lautjärvi
Suomen Asianajajaliiton puheenjohtaja

LAATIJAT

Pekka Tarkela 		Kristiina Harenko
asianajaja, Helsinki		asianajaja, Kerava