HELSINGIN HOVIOIKEUS	         	Radanrakentajantie 5	PL 76    
Puhelin (09) 15961		00520 Helsinki	00521 Helsinki
Telefax (09) 1596 212 kirjaamo	Käyntiosoite	                     Postiosoite	
Telefax (09) 1596 491 hallinto

__________________________________________________________________________________                                                              _________

				Helsinki 23.9.2005

Oikeusministeriölle

Oikeusministeriö on pyytänyt muun muassa Helsingin hovioikeudelta lausuntoa IPR-työryhmän mietinnöstä (Oikeusministeriön työryhmämietintö 2005:2) ja siihen sisältyvästä ehdotuksesta aineettomia oikeuksia koskevien asioiden käsittelyä koskevaksi lainsäädännöksi.   Hovioikeus on antanut lausunnon valmistelun hovioikeudenneuvos Antti Kuninkaan ja viskaali Ilkka Lahtisen tehtäväksi.  Lausuntonaan hovioikeus yhtyy ja viittaa oheiseen Kuninkaan ja Lahtisen laatimaan lausuntoon.

Presidentti		Lauri Melander

Kansliapäällikkö 	Kristina Kahlas-Capodistrias

HELSINGIN HOVIOIKEUS
Radanrakentajantie 5
00520 Helsinki				

OIKEUSMINISTERIÖLLE

Oikeusministeriö on kirjeellään 12.5.2005 pyytänyt Helsingin hovioikeutta antamaan lausuntonsa aineettomia oikeuksia koskevien asioiden käsittelyä koskevasta työryhmämietinnöstä (Oikeusministeriön työryhmämietintö 2005:2) ja siihen sisältyvästä ehdotuksesta aineettomia oikeuksia koskevien asioiden käsittelystä tuomioistuimissa koskevaksi lainsäädännöksi. Lausuntonaan työryhmämietinnöstä hovioikeus lausuu kunnioittaen seuraavaa:

			Yleistä

Oikeusministeriön asettaman työryhmän tehtävänä on ollut selvittää immateriaalioikeusasioiden käsittelyyn liittyvät uudistustarpeet ja tehdä tarvittavat muutosehdotukset niin, että immateriaalioikeusasiat käsitellään asialähtöisesti tarkoituksenmukaisessa ratkaisuelimessä ja mahdollisuuksien mukaan kaikki näitä oikeuksia koskevat tai niihin perustuvat vaatimukset käsitellään samassa toimielimessä ja mahdollisimman samanlaisessa menettelyssä.

Työryhmän tehtävänä ei ole ollut, eikä se ole sille asetetun tehtävän johdosta myöskään joutunut pohtimaan sitä, liittyisikö työryhmän ehdotuksen mukaan jatkossakin “patenttiylioikeutena” toimivan Helsingin hovioikeuden immateriaalioikeusasioita koskevaan käsittelyyn uudistustarpeita. Toisaalta työryhmän mietinnössä ei ole myöskään otettu eriteltyä kantaa siihen, miten ehdotuksen mukaisen Helsingin käräjäoikeuden yhteydessä toimivan patenttituomioistuimen perustaminen vaikuttaisi Helsingin hovioikeuden toimintaan.

Teollis- ja tekijänoikeusasioiden prosessuaalisista uudistustarpeista yleisesti

Minkä tahansa olemassa olevan käsittelyjärjestelmän muuttamisen voidaan katsoa edellyttävän sitä, että järjestelmässä on epäkohtia, jotka aiheuttavat tarpeen järjestelmän muuttamiselle. Edellytykseksi voidaan lisäksi asettaa se, ettei epäkohtia ole mahdollista korjata itse järjestelmää kehittämällä ja erityisesti, että koko järjestelmän muuttamisella saavutettavat hyödyt ovat objektiivisesti tarkasteltuna niin suuret, että uudistukseen kannattaa ryhtyä. 

Hovioikeus toteaa immateriaalioikeusasioiden käsittelyn kattavampaan keskittämiseen ja asiantuntemuksen kehittämiseen liittyvät lähtökohdat arvokkaiksi lähtökohdiksi. Tältä osin hovioikeus katsoo kuitenkin, ettei tämän hetkisissä teollis- ja tekijänoikeusjärjestelmissä ole asioiden käsittelyyn liittyen sellaisia suuria epäkohtia, joiden korjaaminen ei olisi mahdollista nykyisenkin prosessuaalisen järjestelmän puitteissa. 

Nykyisen prosessuaalisen järjestelmän epäkohdat liittyvät hovioikeuden käsityksen mukaan ensisijaisesti:
1) käsittelyaikojen pituuteen; ja
2) immateriaalioikeusasioita käsittelevien tuomareiden mahdollisuuteen asiantuntemuksensa ja ammattitaitonsa kehittämiseen ja ylläpitämiseen.

Toisaalta epäkohdat liittyvät myös:
3) resurssien niukkuuteen.

Hovioikeuden käsityksen mukaan edellä mainitut ongelmat voidaan korjata takaamalla jo olemassa olevalle järjestelmälle riittävät resurssit ja immateriaalioikeusasioita käsitteleville tuomareille asioiden priorisoitiin liittyen todelliset mahdollisuudet tarvittavissa määrin keskittyä juuri näiden asioiden käsittelyyn sekä oman immateriaalioikeudellisen, teknisen ja taloudellisen osaamisensa kehittämiseen. Tämän ei tarvitsisi tarkoittaa sitä, että immateriaalioikeusasioita nykyisin käsittelevät tuomarit käsittelisivät jatkossa ainoastaan immateriaalioikeusasioita vaan, että he saisivat jatkossakin käsitellä myös muita tuomioistuinasioita ja näin ylläpitää osaamistaan muissakin kuin immateriaalioikeusasioissa. 

Työryhmän esiintuomista immateriaalioikeusasioiden käsittelyyn liittyvistä epäkohdista

Edellä kerrottujen nykyisen käsittelyjärjestelmän suurimpien epäkohtien lisäksi järjestelmään liittyy myös työryhmämietinnössä kuvattuja epäkohtia:
- ristiriitaisten ratkaisujen vaara toisaalta yleisessä tuomioistuinprosessissa ja toisaalta hallintoprosessissa käsiteltävissä asioissa;
- rinnakkaisten prosessien mahdollisuus; 
- osittainen asioiden keskittämisen puutteellisuus; 
- prosessisäännösten puutteellisuus; 
- asiantuntijoiden asemaan ja käyttöön sekä asiantuntijoilta edellytettyyn asiantuntemukseen liittyvät ongelmat; 
- turvaamistoimiin liittyvät puutteet; sekä lisäksi 
- teollisoikeuksien saamista ja niiden tehokkuutta koskevien valitusasioiden käsittelyn epäkohdat. 
Edellä mainitun osalta hovioikeus yhtyy pääosin työryhmän mietinnössä lausuttuun. Hovioikeus kiinnittää kuitenkin huomiota seuraaviin yksittäisiin seikkoihin:

Ristiriitaisten ratkaisujen vaara toisaalta yleisessä tuomioistuinprosessissa ja toisaalta hallintoprosessissa käsiteltävissä asioissa 
Vastaavanlaisia vaaroja liittyy muihinkin asioihin, joita voidaan käsitellä sekä yleisissä tuomioistuimissa että hallinto-oikeuksissa. Esimerkkinä mainittakoon verotukseen liittyvät asiat. Tältä osin on todettava, että ristiriitaisia päätöksiä voidaan ehkäistä muutenkin kuin asioiden käsittelyä keskittämällä. Tällöin avainasemassa on tuomareiden ja hallintovirkamiesten ammattitaidon ja asiantuntemuksen lisääminen, ratkaisuista puolin ja toisin tiedottaminen sekä eri viranomaisten ratkaisuiden seuraamisen helpottaminen. Lisäksi immateriaalioikeusasioita käsittelevien eri viranomaisten yhteistoimintaa voisi yleisemminkin lisätä.

Sinällään on toki selvää, että asioiden käsittelyn kattavalla keskittämisellä ristiriitaisten ratkaisujen määrä on varmimmin vältettävissä.

Rinnakkaiset prosessit 
Mahdollisiin rinnakkaisiin samaa kysymystä koskeviin prosesseihin liittyviä ongelmia on mahdollista vähentää lainsäädännöllisin keinoin esimerkiksi prosessien välisistä ensisijaisuuksista määräämällä. Tältäkin osin voidaan todeta kattavan keskittämisen edut.

Immateriaalioikeusasioiden käsittelyn keskittämisen ja prosessisäännösten puutteellisuus 
Tältä osin epäkohdat ovat korostetusti lainsäädännöllisin keinoin ratkaistavissa.

Asiantuntijoiden asema ja käyttö sekä asiantuntijoilta edellytetty asiantuntemus 
Patenttia, hyödyllisyysmallioikeutta ja integroidun piirin piirimallia koskevissa asioissa käräjäoikeudella on tällä hetkellä voimassa olevan lainsäädännön mukaan apunaan kaksi teknillisen alan asiantuntijaa. Asiantuntijoihin liittyen on ongelmaksi katsottu se, ettei asiantuntijoilla ole oikeuden jäsenen asemaa vaikka he antavat asiassa lausuntonsa ja näin vaikuttavat asian ratkaisemiseen. Toisaalta ongelmaksi on katsottu se, että asiantuntijat antavat lausuntonsa vasta käräjäoikeuden pääkäsittelyn jälkeen ja ettei riidan asianosaisilla ole mahdollisuutta esittää kantojaan tästä lausumasta ennen käräjäoikeuden ratkaisun antamista. Ongelmana on pidetty myös sitä, ettei teknillisen alan asiantuntijoilla ole patentti- ym. immateriaalioikeudellista asiantuntemusta.

Mikäli asiantuntijoille annettaisiin käräjäoikeudessa tuomioistuimen jäsenen asema, liittyisi siihenkin käytännöllisiä ongelmia. Ensinnäkään asiantuntijoilla ei välttämättä ole sellaista lainopillista koulutusta eikä kokemusta asioiden ratkaisemisesta, mitä tuomarilta voidaan edellyttää. Toisaalta aivan ratkaisevaksi ongelmaksi muodostuisi todennäköisesti löytää riittävä määrä eri tekniikan alojen asiantuntijoita, sillä jotta asiantuntijajäsenistä olisi todellista lisäarvoa tuomioistuimelle, tulisi asiantuntijan kulloinkin kyseessä olevaa tekniikan alaa koskevan asiantuntemuksen olla erittäin syvällistä. Ongelmia aiheutuisi myös siitä, jos asiantuntijajäseneltä tai ainakin toiselta heistä vielä edellytettäisiin patenttioikeudellista asiantuntemusta. Asiantuntijäsenten määrä kasvaisi ensinnäkin varsin suureksi ja toiseksi heidän nimittämiseensä ja asemaansa tulisi liittymään esteellisyyskysymyksiä, jotka johtuisivat siitä, että heidät tulisi nimittää tarvittavien asiantuntijajäsenten määrään nähden varsin pienestä määrästä edellytykset täyttäviä henkilöitä, lähtökohtana kun tulisi tällöin olla, ettei asiantuntijajäseniksi voi nimittää esimerkiksi patentti- ja rekisterihallituksen virkamiehiä tai patenttitoimistoissa työskenteleviä patentti-insinöörejä.

Nykyisen asiantuntijajärjestelmän epäkohdat voisi olla tarkoituksenmukaisinta ratkaista siten, että oikeudenkäynnin asianosaisille varattaisiin mahdollisuus esittää lausumansa oikeuden apuna toimivien teknillisen alan asiantuntijoiden lausunnosta ennen pääasiaratkaisun antamista käräjäoikeudessa. Myös asiantuntijoiden osallistuminen jo asian valmisteluun heti oikeudenkäynnin alkaessa on tarpeen. Mikäli näistä seikoista säädettäisiin lailla, voitaisiin välttää ne ongelmat, jotka aiheutuvat siitä, ettei asiantuntijoilla ole oikeuden jäsenen asemaa.

Hovioikeus ei näe epäkohtana myöskään sitä, että teknillisen alan asiantuntijoiden asiantuntemuksen edellytetään nykyisellään liittyvän juuri siihen tekniikan alaan mihin kulloinkin kysymyksessä oleva immateriaalioikeusriita on liittynyt. Hovioikeuden kokemuksen mukaan asiantuntijat ovat voineet selvittää ja valaista tuomioistuimelle esimerkiksi tunnetun tekniikan tasoa sekä sitä kautta riitapatentin uutuutta ja keksinnöllisyyttä asian ratkaisemisen kannalta riittävällä tasolla. Ongelmia ei ole juurikaan tuottanut se, ettei asiantuntijoina ole toiminut nimenomaisia patenttiasiantuntijoita. Jos patenttiasiantuntijoiden puuttuminen katsotaan ongelmalliseksi, on se korjattavissa immateriaalioikeusasioita käsittelevien tuomarien patenttioikeudellista asiantuntemusta lisäämällä.

Tässä yhteydessä on syytä kiinnittää huomiota patenttilain 69 §:ään, jonka mukaan asioissa, jotka koskevat patentin mitättömäksi julistamista, oikeuden on hankittava patenttiviranomaisen lausunto ja pykälän 2 momenttiin, jonka mukaan muissa patenttiasioissa oikeus voi hankkia patenttiviranomaisen lausunnon, mikäli siihen on aihetta. Harkinnanarvoista tässä hovioikeuden mielestä olisi, jos rekisteriviranomaisen asiantuntemusta voitaisiin käyttää lausunnonantajana enemmänkin hyväksi. Vaikka oikeudenkäymiskaaren 17 luvun 44 § tarjoaakin tähän myös mietinnössä todetulla tavalla mahdollisuuden, olisi hovioikeuden mielestä hyvä, jos tästä mahdollisuudesta säädettäisiin joko aineettomia oikeuksia koskevien asioiden käsittelystä annettavassa uudessa laissa tai vaihtoehtoisesti kutakin immateriaalioikeutta koskevassa erityislaissa siten, että tuomioistuimella olisi mahdollisuus pyytää mainittua lausuntoa kaikissa teollisoikeudellisissa immateriaalioikeusasioissa. Lausuntomahdollisuutta koskevan lainsäädännön selkeyttämiseen on muutoinkin tarvetta jo vireillä olevan patenttilain uudistamisen vuoksi. Lakiin tulevat EPC:n uudistamiskirjan ja patenttisopimuksen mukaisesti sisältymään säännökset kansallisesta patenttien rajoittamis- ja lakkauttamismenettelystä.

Edellä asiantuntijoiden osallistumisesta jo valmisteluun esitettyyn viitaten hovioikeus vielä toteaa, että uudessa aineettomia oikeuksia koskevien asioiden käsittelystä annettavassa laissa tulisi sen 15 §:n 3 momentin osalta vielä harkita sitä mahdollisuutta, että asiantuntijajäsenet voisivat osallistua myös asian valmisteluun.

Turvaamistoimet immateriaalioikeusasioissa 
Immateriaalioikeusasioihin liittyvät turvaamistoimia koskevat vaatimukset ovat viime vuosina lisääntyneet merkittävästi. Vaatimukset on pääosin esitetty oikeudenkäymiskaaren 7 luvun 3 §:ään perustuen eikä esimerkiksi patenttilain 68 §:n perusteella.

Tuomioistuimen kannalta turvaamistoimiasioihin liittyy lähinnä kahdenlaisia ongelmia: ensinnäkin prosessi (ainakin) immateriaalioikeusasioissa tuntuu yhä enenevässä määrin siirtyneen varsinaisesta pääasiariitelystä turvaamistoimien hakemiseen ja siinä yhteydessä laajaan prosessaamiseen. Esimerkiksi lääketeollisuuteen liittyvissä menetelmäpatenttien väitettyyn loukkaamiseen perustuvissa turvaamistoimihakemuksissa hakemukseen liittyvän oikeudenkäyntiaineiston määrä ja laatu vastaa nykyisellään jo lähes sitä, mitä itse pääasiassa tultaisiin esittämään. Turvaamistoimien käsittelyajat ovat pidentyneet ja niissä on jouduttu sinällään summaariseksi tarkoitetusta menettelystä huolimatta laajasti selvittämään mahdollisen loukkauksen todennäköisyyttä ja tässä yhteydessä perehtymään ajoittain hyvinkin monimutkaiseen ja vaativaan tekniikan alaan. Toisaalta ongelmia liittyy siihen, ettei tuomioistuimella oikeudenkäymiskaaren mukaista turvaamistoimiasiaa käsitellessään ole mahdollisuutta käyttää teknillisen alan asiantuntijoita toisin kuin sillä itse pääasiassa ja patenttilain 68 §:n mukaista kieltoasiaa käsiteltäessä olisi.

Edellä mainittujen huomioiden johdosta hovioikeus ehdottaa harkittavaksi, että tuomioistuimella olisi immateriaalioikeusriitoja jo turvaamistoimiasteella käsitellessään mahdollisuus kutsua avukseen kulloinkin kyseessä olevan teknillisen alan asiantuntijoita, joiden asiantuntemuksen avulla turvaamistoimilta edellytettyjen todennäköisyysarviointienkin tekeminen olisi asiantuntevampaa.

Turvaamistoimien osalta hovioikeus kiinnittää huomiota vielä siihen oikeuspaikkakysymystä koskevaan tilanteeseen, että immateriaalioikeusasioita koskevia turvaamistoimia voidaan nykyisellään käsitellä muissakin käräjä- ja hovioikeuksissa kuin Helsingin käräjä- ja hovioikeudessa. Tältä osin olisi syytä lainsäädännöllisin toimin määrätä mainittujen asioiden yksinomaiseksi käsittelypaikaksi Helsingin käräjäoikeus, jonka ratkaisuista valittaminen tapahtuisi normaalissa menettelyssä Helsingin hovioikeuteen. 

Harkinnanarvoista voisi myös olla yleisen turvaamistoimia immateriaalioikeusasioissa koskevan säännöksen säätäminen.

Teollisoikeuksien saamista ja niiden tehokkuutta koskevien asioiden käsittelyn epäkohdat 
Tältä osin mietinnössä mainitut epäkohdat liittyvät patentti- ja rekisterihallituksen valituslautakuntaan ja sen noudattamaan prosessiin. Kuten edellä on muidenkin epäkohtien osalla todettu, olisivat myös valituslautakuntaan ja sen kokoonpanoon liittyvät riippumattomuusongelmat lainsäädännöllisesti ratkaistavissa. Valituslautakunnan käsittelyaikoihin liittyvät ongelmat ovat puolestaan resursseja lisäämällä vältettävissä. Tältä osin on syytä myös huomata ne hyödyt, joita lautakuntakäsittelyllä on erityisesti asianosaiskustannusten osalta saavutettu, samoin kuin se asiantuntemus, mikä nykyisessä valituslautakuntakäsittelyssä on.

Työryhmän esittämistä muutosehdotuksista työryhmälle asetetut reunaehdot huomioon ottaen

Työryhmä esittää Helsingin käräjäoikeuden yhteydessä toimivan patenttituomioistuimen perustamista. Työryhmä on tehnyt esitystään koskevan harkinnan kolmen vaihtoehdon välillä sivuuttaen kysymyksen erillisen patenttituomioistuimen perustamisesta täysin uutena erityistuomioistuimena. Ottaen huomioon työryhmän työlle asetetut reunaehdot, hovioikeus toteaa työryhmän käsittelemistä vaihtoehdoista seuraavaa:

Riita- ja rikosasioiden keskittämiseen perustuva vaihtoehto
Kuten mietinnössä on todettu, ei tämä vaihtoehto merkitsisi kovinkaan huomattavaa puuttumista nykyiseen immateriaalioikeudellisten asioiden käsittelyjärjestelmään, mutta se ei toisaalta myöskään täyttäisi niitä edellä kerrottuja reunaehtoja, joita työryhmälle on asetettu. Mikäli käytettävissä olevien taloudellisten resurssien määrä on kuitenkin rajoitettu, tulisi tätä vaihtoehtoa harkita lisättynä esimerkiksi sillä, että asiantuntijoiden käyttäminen tuomioistuimessa tehtäisiin lainsäädännöllisin toimin mahdolliseksi paitsi edellä kerrotulla tavalla jo mahdollisessa turvaamistoimivaiheessa, myös hovioikeudessa tässä lausunnossa myöhemmin esitettävällä tavalla.

Riita-asioiden ja hallinnollisessa menettelyssä käsiteltyjen valitusasioiden keskittämiseen perustuva vaihtoehto 
Mikäli työryhmän esittämät vaihtoehdot johtavat nykyisen käsittelyjärjestelmän muuttamiseen tähtääviin lainsäädännöllisiin toimiin ja mikäli esitettyjen vaihtoehtojen välisessä harkinnassa painotetaan erityisesti käsittelyn mahdollisimman kattavaa keskittämistä, käsittelyn nopeutta ja asiantuntemusta sekä elinkeinoelämän etuja, tulisi tämän markkinaoikeuden toimivallan laajentumiseen sekä markkinaoikeuden merkityksen kasvamiseen johtavan vaihtoehdon toteuttamista vakavasti harkita. Hovioikeuden käsityksen mukaan markkinaoikeus on selvinnyt sille sen perustamisen yhteydessä asetetuista tavoitteista tähän asti hyvin, eikä asioiden käsittelyä toisaalta yleisissä tuomioistuimissa noudatetun oikeudenkäymiskaaren ja toisaalta hallintotuomioistuimissa noudatetun hallintolainkäyttölain mukaisesti ole pidetty ongelmallisena.

Vaihtoehdon heikkoutena voidaan kuitenkin pitää paitsi siitä aiheutuvia kustannuksia, erityisesti myös sitä, että oikeudenhoidon julkisuus ja avoimuus sekä kansalaisten oikeus seurata ja valvoa tuomioistuinten toimintaa tulisi tässä vaihtoehdossa turvattua muita esitettyjä vaihtoehtoja heikommalla tavalla. Ongelmia saattaisi tällöin muodostua myös siitä eriarvoisuudesta, johon vaihtoehdon toteuttaminen saattaisi johtaa, kun elinkeinoelämän riidat pyrittäisiin tietoisesti ratkaisemaan tehokkaammalla, nopeammalla, asiantuntevammalla ja näin myös kustannuksiltaan huomattavasti kalliimmalla menettelyllä kuin missä muut niin sanotusti “tavalliset” riidat yhteiskunnassa ratkaistaisiin. Vaihtoehto tulisi myös johtamaan immateriaalioikeudellisen tietämyksen keskittymiseen yhä pienemmälle joukolle tuomareita.

Kattavaan keskittämiseen perustuva ratkaisu 
Tämä ratkaisuvaihtoehto täyttää hovioikeuden käsityksen mukaan työryhmän esittämistä vaihtoehdoista parhaiten ne reunaehdot, mitkä työryhmän työn pohjaksi on asetettu. Mikäli uudistustarpeet arvioidaan niin suuriksi, että immateriaalioikeusasioiden käsittelyyn liittyvät uudistukset katsotaan tarpeellisiksi toteuttaa ja jos lisäksi katsotaan, että työryhmämietinnön sivulle 53 kirjatut professori Olli Mäenpään ratkaisuvaihtoehdon edellytyksiksi katsomat seikat täyttyvät sekä jos vaihtoehdon tehokkaan toteuttamisen edellyttämät resurssit vielä turvataan, tulee kyseinen kattavaan keskittämiseen perustuva vaihtoehto toteuttaa. Tällöin tulee kuitenkin harkita sitä, miten tähänkin vaihtoehtoon liittyvät epäkohdat eli erikoistuneiden tuomareiden vähäiseen määrään, ammattitaidon ja asiantuntemuksen harvoille keskittymiseen, esteellisyyskysymyksiin ja muun muassa pienen yksikön haavoittuvuuteen liittyvät ongelmat pystytään välttämään. Resurssikysymystäkään ei tule aliarvioida, sillä kuten työryhmämietinnöstä käy ilmi, tulisi nykyisen patentti- ja rekisterihallituksen valituslautakunnan lakkauttamisen myötä Helsingin käräjäoikeudessa käsiteltävien immateriaalioikeusasioiden määrä huomattavasti kasvamaan. 

Hovioikeuskäsittelyn kehittämiseen liittyviä huomiota

Työryhmämietinnössä on katsottu, että ylemmissä tuomioistuimissa immateriaalioikeusasiat käsiteltäisiin jatkossakin niiden säännönmukaisissa kokoonpanoissa. Näin siitäkin huolimatta, että mietinnössä on samassa yhteydessä todettu asiantuntijuuden merkityksen korostumisen heijastuvan myös siihen, että valitusasteessa tulee nykyistä enemmän kiinnittää huomiota käsittelyyn osallistuvien tuomareiden asiantuntemukseen.

Käsittelyyn osallistuvien tuomareiden osalta hovioikeus hyväksyy työryhmän kannanotot. Huomiota tulee lisäksi kiinnittää immateriaalioikeusasioita esittelevien ja valmistelevien esittelijöiden asiantuntemukseen, millä voidaan jatkossakin huolehtia myös asiantuntevien patenttituomareiden riittävyydestä.

Teknillisen alan asiantuntijoiden osalta hovioikeus esittää vielä harkittavaksi sellaista vaihtoehtoa, että käsiteltäessä patenttia, hyödyllisyysmallioikeutta tai integroidun piirin piirimallia koskevaa riita-asiaa hovioikeudessa, voisi hovioikeudella tarvittaessa olla mahdollisuus kutsua avukseen yksi tai useampia teknillisen alan asiantuntijoita. Mahdollisuus riippuisi hovioikeuden omasta harkinnasta ja se voisi olla tarpeen käsiteltäessä esimerkiksi lääketeollisuuteen kuuluvia menetelmäpatentteja, biotekniikan alan patentteja sekä muita vastaavia valitusasioita.

Toisaalta hovioikeus kiinnittää myös omalta osaltaan vielä huomiota siihen, mitä edellä on esitetty tuomioistuimen mahdollisuudesta pyytää patentti- ja rekisterihallituksen lausunto, jota nykyisin koskee patenttilain 69 § ja johon on myös mahdollisuus oikeudenkäymiskaaren 17 luvun 44 §:n perusteella.

Lopuksi hovioikeus toteaa, että mikäli Helsingin käräjäoikeuden yhteyteen perustetaan työryhmän ehdotuksen mukainen patenttituomioistuin, jonka niin rekisteriviranomaisen päätöksistä kuin riita-asioista antamiin tuomioihin haettaisiin muutosta Helsingin hovioikeudelta, tulisi hovioikeuden käsiteltäviksi tulevien immateriaalioikeusasioita koskevien valitusten määrä huomattavasti kasvamaan. Kuten käräjäoikeuden osalla, tulisi tällöin riittävällä tavalla myös Helsingin hovioikeuden käytettävissä olevien resurssien määrä turvata.

Helsingissä 30 päivänä syyskuuta

Antti Kuningas
hovioikeudenneuvos

Ilkka Lahtinen
viskaali