KEN

...............................
Svenska
handelshögskolan

HANKEN Swedish School of Economics and Business Administration

08
04
d©-&n,

Institutionen för handelsrätt/ Department of Commercial Law

Am ..%
0

6 h c,j' /Li fl/Loo 2

Oikeusministeriölle

Oheisena lausuntomme (Bruun & Tuori) "Aineettomia oikeuksia koskevien asioiden käsittelyä" — nimisestä työryhmämietinnöstä (2005:2)

Helsingissä 18.08.2005

Niklas Bruun

POSTADRESS / POSTAL ADDRESS	BESÖKSADRESS / VISITING ADDRESS	TELEFON /TELEPHONE	FAX	WWW-ADRESS /WWW ADDRESS
PB 479 FIN-00101 HELSINGFORS, FINLAND	ARKADIAGATAN 22	+358-(0)9-431 331	+358-(0)9-43133 419	http://www.shh.fi

Lausunto

Oikeusministeriö on 12.5.2005 päivätyllä kirjeellä pyytänyt (Dnro OM15/41/2003) allekirjoittaneilta lausunnot "Aineettomia oikeuksia koskevien asioiden käsittelyä"-nimisestä työryhmämietinnöstä (2005:2). Olemme tutustuneet mietintöön ja pyrimme seuraavassa arvioimaan erityisesti esitetyn uudistuksen tarvetta ja sen suhdetta perustuslakiin. Sen sijaan emme käy arvioimaan työryhmän ehdotuksen yksityiskohtia. Lausuntopyynnön johdosta esitämme kunnioittavasti yhteisenä lausuntonamme seuraavan:

Yleistä

Immateriaalioikeus on oikeudenala, jonka merkitys teknologian kehityksen ja globalisoitumisen vuoksi on merkittävästi kasvanut ja kasvaa edelleen.

Oikeudenhaltijoiden mandollisuus valvoa ja toteuttaa immateriaalioikeuksia tehokkaasti on perusedellytys niiden toimivuudelle. Oikeuksien toteuttaminen edellyttää viime kädessä usein myös asioiden käsittelyä joko valitusteitse hallintolainkäytössä taikka riita- tai rikosasioina yleisessä tuomioistuimessa. Väliaikaisten turvaamistoimien merkitys on niin ikään suuri, jotta väärinkäytökset oikeuskäsittelyn kestäessä voitaisiin estää. Toisaalta myös oikeudenvastaiseksi väitetyn menettelyn osoittaminen sallituksi edellyttää toimivia oikeuskeinoja.

Immateriaalioikeudet voidaan karkeasti jaotella teollis- ja tekijänoikeuksiin. Teollisoikeuksia ovat mm. patentit, hyödyllisyysmallit, mallit, tavaramerkit ja toiminimet. Tekijänoikeus suojaa puolestaan kirjallisia ja taiteellisia teoksia, tietyin edellytyksin tietokantoja ja luetteloja sekä lisäksi ATK-ohjelmistoja.

Teollisoikeudet perustuvat yleensä hakemukseen ja sitä seuraavaan oikeuden rekisteröintiin.

2
Tekijänoikeussuojan saaminen ei edellytä rekisteröintiä eikä muitakaan muodollisuuksia. Tekijänoikeuden taloudellinen merkitys on kuitenkin suuri ja korostuu digitaalisen toimintaympäristön laajentuessa. Kopioiminen on globaalissa verkkoympäristössä vaivatonta. Esimerkiksi musiikkiteosten ja tietokoneohjelmien laiton kopiointi on oikeudenhaltijoiden haasteena. Tekijänoikeus on myös, teollisoikeuksien tavoin, hyvin kansainvälinen ja jossakin määrin vaikeaselkoinen oikeudenala, joka saattaa sisältää hyvin monimutkaisia tulkintakysymyksiä.

Nykyinen tilanne

Suomen lainsäädännössä on päädytty teollisoikeuksia koskevien riitojen käsittelyn keskittämiseen yhteen tuomioistuimeen. Patenttilaissa (65 §), hyödyllisyysmallioikeuslaissa (43 §), kasvinjalostajan oikeudesta annetussa laissa (38 §), yksinoikeudesta integroidun piirin piirimalliin annetussa laissa (42 §), mallioikeuslaissa (43 §), tavaramerkkilaissa (42 §), toiminimilaissa (28 §) on säädetty lailliseksi oikeuspaikaksi Helsingin käräjäoikeus. Myös työsuhdekeksintöjä koskevien riita-asioiden käsittely on keskitetty Helsingin käräjäoikeuteen (työsuhdekeksintölaki 12 §).

Teollisoikeuksien rekisteröintipäätökset tehdään hallinnollisessa järjestyksessä patentti- ja rekisterihallituksessa (PRH). PRH rekisteriviranomaisena ratkaisee ensimmäisenä asteena hakemuksen hyväksymisestä tehdyt väitteet. PRH:n rekisteröintiä koskevaan päätökseen voi hakea muutosta patentti- ja rekisterihallituksen valituslautakunnalta ja tämän päätökseen edelleen korkeimmalla hallinto-oikeudelta.

Sopimattomasta menettelystä elinkeinotoiminnassa annetun lain mukaan määrättävät kiellot käsittelee markkinaoikeus noudattaen soveltuvin osin oikeudenkäymiskaaren säännöksiä. Markkinaoikeus ei ole toimivaltainen käsittelemään vahingonkorvauskysymyksiä, joita koskevat kanteet on nostettava yleisessä alioikeudessa.

Tekijänoikeutta koskevissa riita- ja rikosasioissa noudatetaan oikeudenkäymiskaaren yleisiä oikeuspaikkasäännöksiä, jolloin oikeuspaikkana on yleensä vastaajan kotipaikan alioikeus. Asioiden käsittelyä ei miltään osin ole keskitetty.

3

Rikoslain 49 luvun 2 §:ään on koottu teollisoikeusrikoksia koskevat säännökset. Rikoslaissa ei ole säännöstä oikeuspaikasta eikä viittausta erityislakeihin. Todistelun turvaamisesta teollis- ja tekijänoikeuksia koskevissa riita-asioissa annetussa laissa ei turvaamistoimenpiteiden käsittelyä ole keskitetty Helsingin käräjäoikeuteen. Oikeudenkäymiskaaren 7 luvussa ei myöskään ole erityistä oikeuspaikkasäännöstä teollistai tekijänoikeutta koskevista asioista.

Tilanne EU: ssa

EU:ssa on luotu tavaramerkkiä ja mallia koskevat yhteisötason järjestelmät, joiden mukaan yhdellä hakemuksella voidaan saada suoja koko EU:n alueella. Hakumenettely on keskitetty sisämarkkinoilla toimivaan yhdenmukaistamisvirastoon (yhteisön harmonisointivirasto, OHIM). Virasto käsittelee oikeuksien rekisteröinnin ja kumoamisen (menettämis- tai mitättömyysvaatimukset). Näistä ratkaisuista tehdyt väitteet ratkaisee ensimmäisenä asteena OHIM itse, jonka ratkaisusta valitetaan OHIMin valituslautakuntaan. Tämän päätöksestä on edelleen mandollisuus valittaa Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen. Tuomioistuimessa käsitellään nykyisin useita kymmeniä tavaramerkkijuttuja vuosittain. Tarkoituksena – jonka toteuttamiseen Nizzan sopimus antaa valtuudet – on perustaa immateriaalioikeuksiin erikoistunut tuomioistuin yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen yhteyteen (kuten jo on tehty henkilöstöriitoja varten). Oikeuskysymyksistä voi edelleen valittaa EY-tuomioistuimeen.

Yhteisötavaramerkin ja -mallin loukkausta ja voimassaoloa koskevissa riidoissa yksinomainen toimivalta on kussakin jäsenmaassa nimetyillä kansallisilla tuomioistuimilla. Kansallinen tuomioistuin käsittelee myös yhteisötavaramerkkiä ja -mallia koskevat väliaikaiset toimet ja turvaamistoimet.

EU:ssa on pitkään keskusteltu valmisteilla olevan, mutta riidanalaisen yhteisöpatenttijärjestelmän periaatteista. Suunnitelmien mukaan yhteisöpatentteihin liittyvässä tuomioistuinjärjestelmässä tulisi olemaan keskitetty ensimmäinen aste ja valitusaste. Yhteisöpatenttiasetuksen tarkka sisältö on vielä avoinna. Tiedossa ei siten ole asetuksen mandollisen voimaantulon ajankohtaa taikka esimerkiksi tuomioistuimen jäsen-määrää ja kokoonpanoa.

4
Euroopan patenttisopimuksen ("EPC") kehittämiseen liittyvä hanke Euroopan patenttijärjestelmään kytkettävästä tuomioistuimesta on myös vireillä. Nykyisellään eurooppapatentteja ("EPO-patentti") koskevat riidat käsitellään kunkin jäsenmaan tuomioistuimessa, ja oikeudenhaltija joutuu nostamaan esim. loukkauskanteen kai-kissa valtioissa erikseen. Alustavien suunnitelmien mukaan ylikansallisen tuomioistuimen jäsenille tultaisiin asettamaan tuomarin virkaikää ja hänen käsittelemiensä patenttijuttujen määrää koskevia vaatimuksia. Patenttiasioita käsitelleet suomalaiset tuomarit tulevat tuskin täyttämään näitä vaatimuksia.

Epäkohdat ja tarve muuttaa nykyistä tilannetta

Kuten edellä olevasta selviää, tuomioistuinlaitoksen immateriaalioikeusalan asiaptuntemus on nykyisin varsin hajallaan. Juttuja on varsin vähän, mutta niiden käsittely on hajautettu, vaikka materiaaliset oikeuskysymykset ovat usein samankaltaisia niin hallintolainkäyttöprosessissa kuin siviiliprosessissakin (mitättömyys jne)

Perimmiltään työryhmän käsittelemä ongelma koskee immateriaalioikeuskulttuurin turvaamista ja säilyttämistä pienessä maassa. Immateriaalioikeusriitoja käsittelevien elinten vähäinen juttumäärä vaikeuttaa ammatillisen asiantuntemuksen kertymistä. Olennaista on myös huomata, että kansallisen rekisteröintimenettelyn merkitys on ratkaisevasti vähenemässä kansainvälisten rekisteröintien kustannuksella. Tämä tulee entisestään supistamaan rekisteröintiä koskevia asioita käsittelevien lainkäyttöelinten juttumäärää, ja perustelee jo sinänsä alan lainkäytön rakenteellista uudistamista.

Immateriaalioikeusalasta on tullut hyvin monimutkainen monikerroksisen ja päällekkäisen sääntelyn vuoksi. Kustakin suojamuodosta, jopa esimerkiksi maantieteellisistä alkuperämerkinnöistä, Suomessa on noudatettavana alan kansainvälisiä yleissopimuksia sopimuksia (Bern, Pariisi, Haag jne), WTO:n TRIPS-sopimuksen sisältämät lisämääräykset, erityyppistä Euroopan Unionin alueellista sääntelyä sekä kansallista sääntelyä. Erityyppisen sääntelyn oikeusvaikutukset ovat vaikeasti selvitettävissä, ja niiden pätevä analysointi edellyttää erityisosaamista. Tämä on viime aikoina tullut esille esimerkiksi TRIPS-sopimuksen tulkintaa koskevassa oikeuskäytännössä samoin kuin tekijänoikeuslain uudistusesityksen eduskuntakäsittelyssä.

5
Kyse on myös kilpailukykyisen immateriaalioikeusinfrastruktuurin säilyttämisestä Suomessa. Tätä tavoitetta voinee osittain toteuttaa alueellinen Itämeri-yhteistyö, josta kuitenkin käydään vasta alustavia keskusteluja. Jos Suomessa on alan osaajia, kuten tutkijoita ja korkean ammattitaidon omaavia tuomareita, nämä voivat kilpailla kansainvälisten tuomioistuinten ja valituslautakuntien viroista. Tämä edellyttää, että Suomessa on oikeusasteita, joissa alalle voi erikoistua.

Immateriaalioikeuden alalla ollaan kansainvälisestikin varsin yleisesti sitä mieltä, että immateriaalioikeudellisten asioiden tuomioistuinkäsittely edellyttää erityisosaamista. Immateriaalioikeudelliset suojamuodot sisältävät yhteneviä periaatteita ja piirteitä, joten alalla toimiminen edellyttääkin kokonaisvaltaista immateriaalioikeuden tuntemusta. Oikeusturvan toteuttamiseksi tuomioistuinlaitoksessa tulisi taata tällainen kokonaisvaltainen asiantuntemus. Nykyoloissa juttujen käsittelyajat ovat varsin pitkiä osin siksi, että asiat edellyttävät tuomareilta erityistä perehtymistä ja niitä yleensä käsitellään myös valitusasteissa. Keskittäminen mandollistaisi tarpeellisen erityisosaamisen luomisen sekä joustavamman ja nopeamman oikeusprosessin, mikä on olennaisen tärkeä erityisesti pienille ja keskisuurille yrityksille.

Immateriaalioikeudellista erityisasiantuntemusta tarvitaan niin suojan hakemiseen liittyvien asioiden kuin myös rikos- ja riita-asioiden käsittelyssä. Sitä edellyttää niin ikään immateriaalioikeuksia koskevia turvaamistoimien käsittely. Asiantuntemus kehittyy koulutuksen ja kokemuksen mukana. Mitä perusteellisempi ja laajempi tuomioistuimen asiantuntemus on, sen paremman oikeusturvan asianosaiset saavat.

Immateriaalioikeutta koskevien asioiden keskittäminen yhteen tuomioistuimeen mahdollistaisi sen, että tuomioistuimen sisällä pystyttäisiin takaamaan laaja asiantuntemus immateriaalioikeusasioissa. Tällöin suomalaiset tuomarit voisivat pätevöityä toimi-maan myös kansainvälisissä immateriaalioikeustuomioistuimissa.

Suomi on monessa suhteessa teknologian ja muotoilun edelläkävijämaa. Suomi voi profiloitua myös kansainvälisesti kilpailukykyisenä näihin aloihin liittyvien oikeus-riitojen käsittelijänä. Tästä olisivat hyötyisivät todennäköisesti eniten suomalaiset

6
pienet ja keskisuuret yritykset, jotka tarvitsevat immateriaalioikeudellisen asiantuntemuksen omassa kotimaassaan.

Perustuslain tuomioistuinlaitosta ja oikeudenkäyntiä koskevat säännökset

Valtiosääntöoikeudellisena ongelma immateriaalioikeudellisten asioiden käsittelyn keskittämisessä on, salliiko perustuslakimme, että muutoksenhaku rekisteriviranomaisen päätöksestä ohjataan yleiseen tuomioistuimeen.

Tuomioistuinlaitoksen organisaatiosta on säädetty perustuslain 9 luvussa. Perustuslain 98.1-2 §:n mukaan yleisiä tuomioistuimia ovat korkein oikeus, hovioikeudet ja käräjäoikeudet, ja yleisiä hallintotuomioistuimia puolestaan korkein hallinto-oikeus ja alueelliset hallinto-oikeudet. Perustuslain 99.1 §:ssä on puolestaan säädetty, että ylintä tuomiovaltaa riita- ja rikosasioissa käyttää korkein oikeus sekä hallintolainkäyttöasioissa korkein hallinto-oikeus. Lisäksi tuomioistuinlaitoksen organisaation ja toimi-vallanjaon perustuslaillisia edellytyksiä arvioitaessa on otettava huomioon perustus-lain 21 §:n oikeusturvaperusoikeutta koskevat säännökset.

Perustuslain 98-99 §:n säännökset perustuvat riita- ja rikosasioiden sekä hallintolainkäyttöasioiden kahtiajaolle. On kuitenkin huomattava, että rajanveto näiden juttutyyppien välillä ei ole selkeä. Voimme puhua eräänlaisesta harmaasta vyöhykkeestä, jolle kuuluvat esimerkiksi yleisissä tuomioistuimissa hakemusasioina käsiteltävät asiat tai sellaiset hallintoviranomaisten päätökset, joissa sisällöllisellä oikeuskysymyksellä on vahva yksityisoikeudellinen painotus tai joilla on yhteyksiä yleisissä tuomioistuimissa käsiteltäviin rikos- tai rikosprosessuaalisiin juttuihin. Osoituksena tällaisesta harmaasta vyöhykkeestä voidaan viitata esimerkiksi vuosituhannen vaihteessa toteutettuun holhouslainsäädännön uudistukseen, joissa eräät yksityisoikeudellisia oikeustoimia koskevat lupa-asiat siirrettiin käräjäoikeuksilta maistraateille ja samalla yleisestä tuomioistuinlaitoksesta hallintolainkäytön piiriin. Uudistus ei ollut perustuslakivaliokunnan käsiteltävänä.

Perustuslakivaliokunta on sen sijaan arvioinut eräitä sellaisia lakiehdotuksia, joissa muutoksenhaku hallintoviranomaisen päätöksestä on ohjattu hallinto-oikeuden sijasta käräjäoikeuteen. Sekä lausunnossa 9/2001 vp että lausunnossa 54/2001 vp valiokunta

7
piti valitustien ohjaamista hallintoviranomaisen päätöksestä käräjäoikeuteen poikkeuksellisena järjestelynä, "kun otetaan huomioon perustuslain 98 ja 99 §:n säännökset tuomioistuinlaitoksen perusrakenteesta ja tuomioistuinten tehtävistä" (9/2001 vp). Kuitenkin ehdotus, joka koski valittamista vankilaviranomaisen ehdonalaiseen vapauteen pääsemisestä tekemästä päätöksestä, oli valiokunnan mielestä
perusteltu, koska 7 luvun 1 §:n 1 momentissa tarkoitetut päätökset vaikuttavat rangaistuksen tosiasialliseen pituuteen. Perustuslain 7 §:n 3 momentin mukaan tuomioistuin määrää rangaistuksen, joka sisältää vapaudenmenetyksen. On tämän kanssa johdonmukaista, että muutoksenhaku täytäntöönpanovaiheessa tehtäviin, rangaistuksen pituuteen vaikuttaviin hallintopäätöksiin suunnataan siihen tuomioistuinlinjaan, jossa varsinaiset vankeusrangaistuksetkin määrätään." (54/2001 vp)

Lausunnossaan 54/2001 vp valiokunta puolestaan katsoi, että oli perusteita ohjata ulkomaalaislain nojalla säilöön otettujen ulkomaalaisten "säilössäpidon aikaisia oikeuksia koskevat valitukset samalle tuomioistuinlinjalle, jossa käsitellään myös kysymys säilöön ottamisesta".
Selostamamme lausunnot viittaavat kantaan, jonka mukaan perustuslain edellyttämänä pääsääntönä on, että valitukset hallintoviranomaisten päätöksistä käsitellään hallintolainkäyttöelimissä. Kuitenkin niiden asioiden erityisluonne, joita päätökset koskevat, saattaa perustuslakivaliokunnan käytännön mukaan oikeuttaa poikkeamaan tästä pääsäännöstä.
Tuoreimmassa perustuslain 98-99 §:n tulkintaa koskevassa lausunnossaan 4/2005 vp valiokunta katsoi, että rahoitustarkastuksesta annetun lain nojalla määrättävät seuraamukset ovat luonteeltaan hallinnollisia ja että "valitus hallintoviranomaisen päätökseen määrätä hallinnollinen seuraamus on ... ymmärrettävä hallintolainkäyttö- eikä riita- tai rikosasiaksi". Hallituksen ehdottamaa sääntelyä oli siksi valiokunnan mukaan "tarkistettava niin, että viranomaisen päätökseen haetaan muutosta markkinaoikeudelta siten kuin hallintolainkäyttölaissa säädetään ja että markkinaoikeuden päätökseen haetaan muutosta niin ikään hallintolainkäyttölaissa säädetyllä tavalla eli valittamalla korkeimpaan hallinto-oikeuteen". Tässä tapauksessa ongelmana ei siis ollut, mikä elin on muutoksenhaussa ensi asteessa toimivaltainen, vaan toimivaltaisen erityistuomioistuimen noudattama menettely ja sen mukaan määräytyvä jatkovalitustie. Lausunto ei merkitse muutosta siihen vuonna 2001 noudatettuun linjaan, jonka

8

mukaan muutoksenhaku hallintoviranomaisen päätöksestä voidaan ohjata yleiseen tuomioistuinlaitokseen, jos tälle on erityisiä, päätöksen tarkoittamia asioita koskevia perusteluja.

Patentti- ja rekisterihallituksen rekisteröintipäätöksistä valitetaan nykyisin yleensä sen valituslautakuntaan. Poikkeuksena ovat kuitenkin yrityskiinnitysasiat, joissa yrityskiinnityslain (634/1984) 28 § osoittaa valitustien kulkevaksi Helsingin hovioikeuteen. Tässä tapauksessa valituksen käsittelyn edellyttämän asiantuntemuksen on siis katsottu perustelevan muutoksenhaun ohjaamista hallintolainkäyttöelimen sijasta erikseen nimettyyn hovioikeuteen.

Vastaava perustelu voidaan esittää nytkin: immateriaalioikeudellisten asioiden käsittelyn ja samalla niiden edellyttämän asiantuntemuksen keskittäminen yhteen tuomioistuimeen parantaa oikeusturvaa patentti- ja muissa immateriaalioikeudellisissa jutuissa ja on siten omiaan toteuttamaan perustuslain 22 §:n julkiselle vallalle asetta-man turvaamisvelvollisuuden mukaisesti perustuslain 21 §:ään nojautuvaa oikeusturvaperusoikeutta.

Helsingissä 17.8.2005

Nildas Bruun	Kaarlo Tuori
professori	professori