MARKKINAOIKEUS			14.9.2005

Oikeusministeriö

Viite		Oikeusministeriön lausuntopyyntö 12.5.2005;
nro OM 017:00/2003 ja OM15/41/2003

JOHDANTO

Oikeusministeriö on varannut markkinaoikeudelle tilaisuuden lausunnon antamiseen IPR-työryhmän mietinnöstä (Oikeusministeriön työryhmämietintö 2005:2) ja siihen sisältyvästä ehdotuksesta aineettomia oikeuksia koskevien asioiden käsittelystä tuomioistuimissa koskevaksi lainsäädännöksi.

		Mietintöä on jäljempänä arvioitu markkinaoikeuden nykyisen toimivallan ja toiminnassa kertyneen kokemuksen näkökulmasta. Mietintöä tarkastellaan lausunnossa yleisellä tasolla. Markkinaoikeus ei ole sitä vastoin katsonut tarpeelliseksi lausua tässä vaiheessa enempää mietinnön yksityiskohdista kuin siinä esitetyistä säännösehdotuksistakaan.

LAUSUNTO

Markkinaoikeus toteaa, että mietinnön antanut työryhmä ei näytä työssään kyseenalaistaneen oikeusministeriön toimeksiantoon sisältynyttä perusajatusta aineettomia oikeuksia koskevien asioiden käsittelyn keskittämisestä tuomioistuimissa. Markkinaoikeudella ei ole sinänsä aihetta kiistää keskittämisen perusteina esille tuotuja seikkoja eikä keskittämisellä tavoiteltavia etuja. Markkinaoikeuden näkökulmasta kysymys onkin keskittämisen ulottuvuudesta ja tarkoituksenmukaisimman toteuttamistavan valitsemisesta.

Oikeushallinnossa on vast’ikään 2000-luvun alussa pohdittu eräiden tuomioistuimissa käsiteltävien asiaryhmien hajauttamiseen tai keskittämiseen liittyviä kysymyksiä. Markkinaoikeus viittaa markkinaoikeutta perustettaessa säädetyn markkinaoikeuslain esitöihin (HE 105/2001), joissa on tuotu esille useita seikkoja, joiden on tuolloin katsottu puoltaneen julkisia hankintoja koskevien ja muiden kilpailuoikeudellisten asioiden sekä sopimattomasta menettelystä elinkeinotoiminnassa annetun lain ja kuluttajansuojalain mukaan ratkaistavien sekä eräiden muiden markkinaoikeudellisten asioiden keskittämistä markkinaoikeudessa ratkaistaviksi. Näitä seikkoja ovat olleet ennen kaikkea erityisasiantuntemuksen turvaaminen ja oikeussuojan tehokas antaminen.
Markkinaoikeuden toiminnan ensimmäiset vuodet ovat osoittaneet edellä viitatut keskittämistä puoltaneet argumentit oikeiksi. Markkinaoikeus lainkäyttöyksikkönä on pystynyt pienestä koostaan huolimatta ratkaisemaan sen toimivaltaan uskottuja asioita tehokkaasti. Vaikka markkinaoikeuden juttujen ja erityisesti julkisia hankintoja koskevien asioiden määrä on kasvanut säännönmukaisesti ja aivan viime kuukausina suorastaan huomattavasti, markkinaoikeus on voinut ratkaista asioita juttujen luonteen ja tarpeen edellyttämin tavoin sekä nopeasti. 

Merkillepantavaa työryhmän mietinnössä esitetyn kannalta on erityisesti se, että riita-asiain tavoin oikeudenkäymiskaaren mukaan käsiteltävien markkinaoikeudellisten asioiden sekä toisaalta hallintolainkäyttöasioina ratkaistavien kilpailuoikeudellisten asioiden käsittely on nivoutunut markkinaoikeuden toiminnassa tavalla, johon ei ole liittynyt sanottavia ongelmia. Markkinaoikeuden toimintarutiineihin kuuluu myös asiantuntijajäsenten olemassaolo ja käyttö ratkaisutoiminnassa. Markkinaoikeudella on siten perusteltua syytä uskoa, että sen toimivaltaan kuuluvia asiaryhmiä voitaisiin laajentaa työryhmän mietinnössä tarkoitetuilla asioilla ilman, että laajennus aiheuttaisi enempää lainkäytöllisiä ongelmia kuin edes uusiin menettelytapoihin sopeutumista.

Tuomioistuinyksiköiden ja niissä tehtävän työn kehittäminen tulee olla johdonmukaista ja pitkäjänteistä. Voidaan tuskin ajatella, että vain runsaat kolme vuotta sitten voimaan tullutta markkinaoikeuslakia säädettäessä esille tuodut oikeuspoliittiset näkökohdat olisivat menettäneet merkityksensä. Markkinaoikeuden organisaatiossa ja henkilökunnassa on jo valmiiksi tai ainakin hyvin pitkälle rakennettuna yksikön toimivaltaan uskottujen asioiden ratkaisemisen edellyttämä erityisasiantuntemus ja –osaaminen sekä lainkäyttötyössä tarvittava kokemus. Jo yksin markkinaoikeustuomariksi nimittämisen edellytykseksi säädetyt erityiset kelpoisuusehdot takaavat osaltaan riittävän kompetenssin ja sen säilymisen mietinnössä käsiteltyjen immateriaalisten kysymysten ratkaisemisen kannalta.

Mietinnössä on tuotu esille varteenotettavia perusteita, jotka puoltavat  aineettomia oikeuksia koskevien asioiden keskittämistä nykyistä laajemmin yhden tuomioistuinyksikön ratkaistaviksi. Markkinaoikeus katsoo, että markkinaoikeuteen tai IPR-tuomioistuinyksikköön ylipäänsä ei kuitenkaan tulisi siirtää rikosasioita. Vaikka myös immateriaalisten rikosasioiden keskittäminen voisi olla keskittämisen tueksi esitetyistä syistä perusteltua, näiden rikosten erottaminen niistä laajemmista kokonaisuuksista, joihin ne usein liittyvät, ei ole kuitenkaan käytännössä edes mahdollista eikä tarkoituksenmukaistakaan. Rikosasioissa ei liene mahdollista tyytyä yksiportaiseen muutoksenhakujärjestelmään. Laajojen ja pääosin muita kuin immateriaalioikeudellisia kysymyksiä käsittävien rikosasioiden keskittämisestä IPR-tuomioistuimeen ei siten mitä ilmeisimmin seuraisi hyötyä vaan päinvastoin merkittävää haittaa. Immateriaalioikeudellisten rikosasioiden määrä ei toisaalta ole suuri eikä rikosvastuun toteutuminen liioin immateriaalioikeudellisten yksinoikeuksin pääasiallinen oikeusturvakeino. Rikosasioiden jättäminen keskittämisen ulkopuolelle ei näistä syistä merkitsisi haitallista poikkeusta keskittämisperiaatetta vastaan.  
Markkinaoikeus toteaa vielä, että sopimattomasta menettelystä elinkeinotoiminnassa annetun lain nojalla ajettavia asioita ei tule ehdotetun keskittämisen toteuttamistavasta riippumatta erottaa niin, että niitä käsiteltäisiin ja ratkaistaisiin toisessa lainkäyttöyksikössä kuin kuluttajansuojalain mukaan markkinaoikeudessa nykyisin ratkaistavia asioita. Näissä kahdessa asiaryhmässä on olennainen keskinäinen lainsäädännöllinen yhteys, minkä vuoksi oikeuskäytännön yhtenäisyys edellyttää asioiden ratkaisemista samassa yksikössä. Tässäkin yhteydessä on vielä korostettava, että mainittujen asioiden keskittämistä on pohdittu vain muutama vuosi sitten ja että markkinaoikeuden perustaminen on osaltaan pohjautunut näiden asiaryhmien varaan.

Markkinaoikeus pitää edellä mainituista syistä työryhmän esittämistä malleista perustelluimpana mietinnön kohdassa 5.3 kuvattua vaihtoehtoa. Tulevissa vaiheissa voitaisiin kuitenkin harkita mietinnössä esitetyn lisäksi, olisiko IPR-tuomioistuimeen mahdollista ja järkevää sallia ohjattavan nimenomaisin forum-sopimuksin myös sellaisia sopimusriitoja, joissa immateriaalioikeudelliset kysymykset ovat keskeisiä. Kuten mietinnössä onkin todettu, keskittäminen tämän vaihtoehdon mukaisesti tapahtuisi luontevimmin markkinaoikeuteen, jossa jo nykyisinkin noudatetaan kahta eri prosessisäännöstöä. Joka tapauksessa kaikkien mietinnössä analysoitujen vaihtoehtojen on pysyttävä avoimesti esillä lainsäädäntötyön tulevissa vaiheissa.

Samoin on perusteellisesti selvitettävä, onko aineettomia oikeuksia koskevissa asioissa miltään osin tarpeen saada hakea muutosta hovioikeuteen enää edellä kannatetun asioiden ja niihin liittyvän asiantuntemuksen ensi asteen tuomioistuimeen keskittämisen jälkeen vai voidaanko asianosaisten oikeussuojan tarve turvata kaikilta osin eli myös käräjäoikeuksissa nykyisin ratkaistavien tekijän- ja teollisoikeudellisten riita-asiain osalta riittävällä tavalla mietinnön kohdassa 5.3 kuvatussa kahden oikeusasteen järjestelmässä. Muutoksenhakumahdollisuuksien supistaminen mainituissa asiaryhmissä parantaisi osaltaan käsittelyn joutuisuutta ja pienentäisi asianosaisten oikeudenkäyntikulujen määrää.

Ma. ylituomari		Olli Mäkinen