Oikeusministeriö
PL 25
00023 Valtioneuvosto

VIITE	Oikeusministeriön kirje 14.12.2005, dnro 8/41/2005

AIHE	LAUSUNTO OIKEUSMINISTERIÖN VIHKIMISOIKEUSTYÖRYHMÄN MIETINNÖSTÄ (2005:28)

Oikeusministeriön nimittämä vihkimisoikeustyöryhmä on Helsingin Vapaa‑ajattelijat ry:n aloitteesta selvittänyt, tulisiko vihkimisoikeus myöntää rekisteröityjen uskonnollisten yhdyskuntien lisäksi myös rekisteröidyille uskonnottomille katsomusyhteisöille. Työryhmä on yllättäen päätynyt kielteiseen kantaan ja esittää, että vihkimisoikeus annettaisiin vain uskonnollisille yhteisöille. Siten vain uskonnolliset ihmiset voisivat saada ja tarjota oman katsomuksensa mukaista palvelua. Uskonnottoman maailmankatsomuksen omaaville ei olisi muuta vaihtoehtoa kuin valtion virkamiehen suorittama siviilivihkiminen.

Työryhmä perustelee esityksessään vihkimisoikeuden myöntämistä vain uskonnollisten yhdyskuntien jäsenille sillä, että ”kirkollisen vihkimisoikeuden myöntämisen tarpeellisuutta ja tarkoituksenmukaisuutta … voidaan perustella erityisesti uskonnon harjoittamiseen liittyvillä yhteisöllisillä tarpeilla”. Samassa yhteydessä työryhmä lainaa perustuslain 11 §:ää. On erikoista, että työryhmä huomioi pykälän ajatuksen vain koskien uskonnollisia yhdyskuntia, sillä säädöksessä huomioidaan myös uskonnottomat katsomukset. Perustuslain 11 §:ssä turvattuun uskonnonvapauteen sisältyy oikeus tunnustaa ja harjoittaa uskontoa sekä oikeus ilmaista vakaumus. Näin ollen työryhmän perustelu sopii myös uskonnottomien vihkimisoikeuden hyväksymiseen.

Helsingin Vapaa‑ajattelijat ry ei voi hyväksyä esitystä, joka syrjii uskonnottomia ja uskontokuntiin kuulumattomia. Esitys loukkaa voimassa olevaa perustuslakia ja Suomessa asuvien perustuslaillista yhdenvertaisuutta, joka oli yhdistyksen 1.4.2004 päivätyn aloitteen perustana. Yhdistys on yllättynyt siitä, että vaikka kuulemistilaisuudessa 28.9.2005 asiaa käsiteltiin hyvässä hengessä, tuo henki ei ole siirtynyt työryhmän mietinnön sivuille yhdenvertaisuutta edistävinä esityksinä.

Yhdistyksen esittämä kantakin on työryhmän mietinnössä (s. 6) kääntynyt päinvastaiseksi: "katsomusyhteisöjen edustajilla oli yksimielinen näkemys avioliittoon vihkimisestä yksinomaan oikeudellisena toimituksena, jolle ei tulisi antaa uskonnolliseen tai muuhun vakaumukseen perustuvaa sisältöä", ja että "avioliittoon vihkimiseen ei siten uskonnottomissa katsomusyhteisöissä todettu liittyvän erityistä eettistä tai elämänkatsomuksellista merkitystä".

Tämä on täydellinen väärinkäsitys ainakin Helsingin Vapaa-ajattelijat ry:n osalta. Ellei uskonnottomille olisi tärkeää saada juhlistaa avioliiton solmimista yhteisöllisesti, oman katsomuksensa mukaisella tavalla, ei yhdistyksellä olisi ollut tarvetta tehdä ministeriölle aloitetta uskonnottomien vihkimisoikeudesta.

Suomessa on nyt kaksi tapaa vihkiä: valtion virkamiehen suorittama maallinen siviilivihkiminen ja uskonnollisten yhdyskuntien suorittama katsomuksellinen vihkiminen. Siviilivihkijän suorittama vihkitoimitus on sisällöltään sekulaarinen, mutta se ei ole katsomuksellisesti uskonnoton, saati humanistinen. Uskonnottomien yhteisöjen mielestä siviilivihkimisen on syytäkin säilyä sekulaarisena tapahtumana ilman katsomuksellista ainesta. Myös toimituksen nopeus, vaivattomuus ja maksuttomuus miellyttävät monia hääpareja katsomuksesta riippumatta, niin että osa ev‑lut. kirkkoonkin kuuluvista pareista valitsee siviilivihkimisen.

Sen sijaan ne uskonnottomat hääparit, joille on tärkeää toimituksen katsomuksellisuus, henkilökohtaisuus, juhlavuus ja yhteisöllisyys, eivät nykyisellään saa kaipaamaansa palvelua kuin sattumalta: kun kohdalle sattuu poikkeuksellisen palvelualtis ja joustava siviilivihkijä. Useimmat vihkijät näet ymmärrettävästi tyytyvät täyttämään pelkän virkavelvollisuutensa, johon ei kuulu muuta kuin parin minuutin vihkitoimitus virka‑aikana ja virkapaikalla suoraan lakikirjasta luettuna. Tällainen vihkitoimitus ei palvele uskonnottomia sen paremmin sisällöltään kuin yhteisöllisyydeltään. 

Suomalaisissa häissä on keskimäärin noin 80 juhlavierasta. Tällainen väkimäärä ei pääse osallistumaan häihin arkena päiväsaikaan, eikä mahdu maistraatin vihkihuoneeseen. Uskonnollisten tavoin myös uskonnottomat tarvitsevat vihkijöitä, jotka ovat käytettävissä viikonloppuisin ja loma‑aikoina, paikoissa jotka ovat häille sekä riittävän tilavia että juhlavia. Siviilivihkijät vihkihuoneineen eivät käytännössä täytä vaatimuksia, toisin kuin papit ja muut uskonnolliset vihkijät kirkkoineen ym. pyhättöineen. Uskonnottomien katsomusyhteisöjen omat vihkijät palvelisivat kuten niiden puhujat nyt: juuri siellä, silloin ja sen sisältöisenä kuin uskonnotonta, sekulaarishumanistista vihkiseremoniaa toivovat hääparit haluavat. Tällöin uskonnottomat olisivat tasavertaisemmassa asemassa uskonnollisten kanssa sekä vihkimisen sisällön että palvelun saatavuuden (vihkimisen aika ja paikka) kannalta.

Nykyisen perustuslain perusoikeudet sisältyivät 1.8.1995 voimaan astuneeseen hallitusmuotoon. Silloisen hallitusmuodon 5 §:n perusteluissa sanotaan selkeästi ja velvoittavasti: “julkisen vallan on oltava tasapuolinen suhteessaan uskonnollisiin yhdyskuntiin ja maailmankatsomuksellisiin suuntauksiin”. Kun kyse on perustuslaista, se ohjaa paitsi viranomaisten toimintaa, myös lainsäätäjän toimia. Säädettävissä laeissa on noudatettava samaa tasapuolista kohtelua siten, että lainsäädännöllä ei syrjitä tai suosita ketään sen perusteella, mihin uskonnolliseen yhdyskuntaan henkilö kuuluu tai kuuluuko mihinkään. Siten työryhmä spekuloi perustuslain yhdenvertaisuussäädöksellä virheellisesti. Työryhmän esittämän lain muotoilun toisessa pykälässä jo asetetaan uskontokuntiin kuuluvat ja kuulumattomat eri asemaan, mikä on selvästi hallitusmuodon syrjintäpykälän perustelun vastaista.

Työryhmän ottama kanta pohjaa ilmeisesti paljolti siihen, että uskontokunnille on olemassa erillinen organisaatiomuotonsa, uskonnollinen yhdyskunta. Vapaa‑ajattelijat kritisoivat jo uskonnonvapauslakia säädettäessä, että tällainen erillinen, täysin perusteeton organisaatiomuoto vain takaa sen, että uskontokunnille voidaan kätevästi antaa oikeuksia, joita ei anneta muille katsomusryhmille. Uskonnonvapauslaki on ollut voimassa vasta kaksi ja puoli vuotta, ja jo nyt esitetään uskontokunnille sellaista, joka estetään muilta. Uskontokunnat eivät tarvitse omaa järjestäytymismuotoa, ellei sillä haluta tällä tavalla suosia niitä.

Valtiolta ei ole perustuslain vastaista säätää lakia uskonnollisten yhdyskuntien järjestäytymismuodosta, mutta jos tätä järjestäytymismuotoa järjestelmällisesti käytetään lainsäädännössä muita organisaatiomuotoja syrjivällä tavalla, se on yhdenvertaisuussäädösten vastaista.

Helsingin Vapaa‑ajattelijat ry:n aloite siitä, että uskonnottomat katsomusyhteisöt voisivat saada vihkimisoikeuden, perustuu olemassa olevaan tarpeeseen, joka kasvaa jatkuvasti. Toistamme tässä aloitteessamme ja kuulemistilaisuudessa mainitsemamme, että uskonnottomina puhujina toimivat yhdistyksen jäsenet ovat viime vuosina toimineet “vihkijöinä” kymmenissä epävirallisissa, katsomuksellisesti humanistisissa hääseremonioissa. Muutamissa on ollut mukana siviilivihkijä (henkikirjoittaja tai käräjätuomari), jolloin hääväki on päässyt todistamaan myös avioliiton virallista solmimista. Yleensä vihkijää ei kuitenkaan ole paikalle saatu, jolloin koko tilaisuus on ollut pidettävä epävirallisena, ja hääpari on erikseen käynyt virka‑aikana maistraatissa hoitamassa siviilivihkimisen. 

Saadakseen katsomuksellisesti merkityksellisen hääseremonian uskonnottomat ovat siis joutuneet käymään läpi kaksi erillistä seremoniaa eri päivinä ja eri paikoissa: ensin juridisesti ja sitten katsomuksellisesti merkityksellisen. Sen sijaan uskonnolliset ihmiset saavat molemmat samalla kertaa, saman henkilön suorittamina.

Mikäli myös uskonnoton vihkiminen saisi tasavertaisesti virallisen aseman, siitä todennäköisesti nopeasti tulisi kolmanneksi suosituin vaihtoehto luterilaisen ja siviilivihkimisen jälkeen. Tämä vähentäisi etenkin maistraatteihin kohdistuvaa, nykyään jatkuvasti kasvavaa painetta siviilivihkimisten sisällön ja saatavuuden parantamiseksi. 

Kun nykyisin vihkimisoikeus on mietinnön mukaan 40 uskontokunnalla, uskonnottomat ovat jo useita vuosia suorittaneet useampia epävirallisia hääseremonioita kuin valtaosa rekisteröidyistä uskontokunnista on suorittanut virallisia. Rekisterissä on myös uskontokuntia, jotka eivät vihkimisoikeudestaan huolimatta ole koskaan vihkineet yhtään avioparia. Ne ovat siis saaneet oikeuden, vaikka eivät ole sitä käytännössä tarvinneet. Sen sijaan uskonnottomille, jotka oikeutta todella tarvitsevat, ei työryhmä olisi sitä valmis sallimaan. Tässä on hyvin suuri ja täysin perustelematon ristiriita.

Samaan olemassa olevaan tarpeeseen perustuu se, että Norjassa humanistijärjestön puhujat ovat käyttäneet vihkioikeutta vuoden 2005 alusta ja ehtivät seitsemän ensimmäisen kuukauden aikana vihkiä yli 200 paria. Australian avioliitoista jo yli puolet solmitaan uskonnottomasti. Siellä vihkijöille myönnetään henkilökohtainen vihkioikeus alueellisen tarpeen mukaan, ja suuri osa heistä on uskonnottomia katsomusjärjestöaktiiveja. Viimeksi Skotlannissa humanistinen vihkiminen otettiin käyttöön kesällä 2005. Näistä yhdistyksen aloitetta tukevista seikoista työryhmän mietintö ei jostain syystä mainitse, vaikka ne kaikki olivat työryhmän tiedossa.

Työryhmän esityksessä vihkimisoikeuslaiksi säädetään vain siitä, kenelle vihkimisoikeus voidaan myöntää. Lakiesitys tarkoittaa sitä, että kun vaikkapa islamilaisen uskontokunnan edustaja on saanut vihkimisoikeuden, hän saa vihkiä kenet tahansa sellaisen, joka on todettu esteettömäksi tulla vihityksi. Tämäkin johtaa uskonnottomat vain tahdottoman objektin osaan. Uskonnolliset papit, rabbit, imaamit ja muut uskonnollisen totuuden ystävien pastorit saavat vihkiä kenen tahansa ateistin, mutta uskontokuntaan kuulumaton ateisti ei saa vihkiä edes ateistia. Missä on työryhmän esityksen logiikka? Puhumattakaan siitä, että Suomessa uskontokuntiin kuulumattomat ja uskonnottomat ovat selkeästi suurin katsomusryhmä evankelis‑luterilaisen kirkon jälkeen.

Helsingin Vapaa‑ajattelijat ry yhtyy edellä esitetyn lisäksi siihen, mitä Vapaa‑ajattelijain liitto on lausunut omassa lausunnossaan (liitteenä).

Kunnioittaen

	________________________	_________________________
Juha Kukkonen		Esa Ylikoski
puheenjohtaja		sihteeri