Suomen Humanistiliitto PL 793
00101 HELSINKI

pWrapPolygonVertices8;7;(0,0);(0,14025);(992,14025);(992,21600);(21592,21600);(21592,0);(0,0);fBehindDocument0
OH .

ON O2 , as [Zoo

Oikqusmimig#erIö
1 b. U. 2008

Oikeusministeriölle
lausunto Vihkimisoikeustyöryhmän mietinnöstä (2005:28)

Kenelle avioliittoon vihkimisoikeus: nykytilanne Suomessa ja ulkomailla
Avioliittoon vihkiminen voidaan toimittaa joko jonkun uskonnollisen yhdyskunnan toimesta tai siviilivihkimisenä. Avioliittolain mukaan (234/1929) uskonnollinen vihkiminen tapahtuu evankelisluterilaisen tai ortodoksisen kirkon toimesta tai sellaisen uskonnollisen yhdyskunnan toimesta, jolle opetusministeriö on antanut vihkimisoikeuden.

Uskonnollisia yhdyskuntia ovat uskonnonvapauslain mukaan valtiokirkot ja uskonnonvapauslaissa (453/2003) säädetyllä tavalla rekisteröidyt uskonnolliset yhdyskunnat. Opetusministeriö on myöntänyt vihkimisoikeuden pääsääntöisesti kaikille sitä hakeneille rekisteröidylle uskonnollisille yhdyskunnille. Tällä hetkellä vihkimisoikeus on 40 yhdyskunnalla. Hakemusmenettelyn yhteydessä ministeriö ei ole pyytänyt selvitystä millaiset edellytykset yhdyskunnalla on hoitaa perustuslain 124§:ssä edellytettyä julkista oikeusvarmuutta.

Siviilivihkimisen on oikeutettu ja velvollinen toimittamaan laamanni, käräjätuomari ja henkikirjoittaja (Avioliittolaki 17§ 2mom.). Siviilivihkijä ei ole velvollinen toimittamaan vihkimistä virkapaikan ulkopuolella, mutta vihkiminen voidaan avioliittoasetuksen (820/1987) mukaan toimittaa esimerkiksi kotona, ja silloin siitä voidaan periä maksu (58/2005). Käytännöt ovat erilaiset eripuolilla Suomea vaihdellen hyvästä palvelusta johdonmukaiseen penseyteen.

Nykytilanne ulkomailla
Yleinen sääntö kansainvälisesti on se, että vain valtion tai kunnan viranomaisella on lupa käyttää sellaista julkista valtaa, jolla on vaikutuksia yksilöiden oikeusasemaan. Ensisijaisesti tämä tarkoittaa varallisuusoikeudellisia sitoumuksia. Julkisen vallan piiriin kuuluu myös avioliiton esteiden tutkiminen, todistuksen antaminen ja avioliittorekisterin ylläpito sekä sen päivitys väestörekisteriin. Tästä syystä Italiassa, Saksassa, Sveitsissä ja Ranskassa siviilivihkiminen on ainoa avioliittotoimitus, jolla on oikeusasemaseuraamuksia.

2
Lähellä tätä edellä kuvattua mallia on toimilupamalli, joka on voimassa esimerkiksi Australiassa. Yksittäisille henkilöille on annettu vihkioikeus, mutta väestörekisteriviranomainen tai alioikeus tutkii avioliiton esteet ja pitää rekisteriä.

Kolmas vaihtoehto on, että viranomaisten toimittaman siviilivihkimisen ohella vihkimisoikeus on katsornusyhteisöillä kuten kirkoilla, uskonnollisilla yhdyskunnilla ja humanistijärjestöillä. Yhä harvemmin katsomusyhteisöjen vihkioikeus on vain uskonnollisilla yhteisäillä; yhä useammin kaikkia katsomusyhteisöjä on alettu kohdella samalla tavalla kuten on tapahtunut Norjassa 2004 ja Skotlannissa 2005, kun sikäläiset humanistijärjestöt saivat vihkioikeuden. Islannissa asiasta käräjöidään ja briteissä niin Englannissa kuin Walesissa asia on vahvasti vireillä.

Suomen Humanistiliiton periaatteet ja pyrkimykset
Katsomuksellisten humanistien mielestä kaikkialla maailmassa jokaiesen ihmisen maailman- ja elämänkatsomuksensa vapaa ja itsenäinen rakentuminen, omaksuminen ja viljelerninen on jokaisen yksilön luovuttamaton ihmisoikeus. Yhteiskunnan ja julkisen vallan tehtävänä on aikaansaada tämän oikeuden toteutumiselle mandollisimman hyvät lainsäädännölliset, opetukselliset, taloudelliset ja kulttuuriset olosuhteet. Humanistien mielestä myös yhteiskunnan edun mukaista on sen jäsenten aito ja itsenäinen katsomuksellinen harrastuneisuus, koska katsomuksellisesti vastuuntuntoisina he ovat vastuuntuntoisia myös yhteiskunnallisen elämän eri aloilla.
Katsomuksellisissa kysymyksissä päätäntävaltaa on uskallettava antaa enemmän yksilöille. Kun ihminen itse uskaltaa ajatella, ja kun hänen julkiset oikeutensa ja velvollisuutensa eivät ole sidoksissa järjestöjen ja muiden yhteisöjen jäsenyyteen vaan ainoastaan kansalaisuuteen ja tapauksittain ihmisyyteen, yksilö kasvaa itsenäiseen täysi-ikäisyyteen. Suomessa ei tule jatkaa vapaamielisyydelle vierasta perintöä siinä, että kansalais- ja ihmisoikeuksien laajuuteen ja toteuttamiseen vaikuttaa henkilön jäsenyys uskonnollisissa yhdyskunnissa tai muussa katsomuksellisessa yhteisössä.
Katsomuksenvapaussäädösten -- tähän lukien avioliittoon liittyvä laindäädäntö - tulee toteuttaa yleinen lainsäädännön harmonisointi lähtökohtana periaate, ettei jäsenyys katsomuksellisessa yhteisössä vaikuta henkilön oikeusasernaan.
Säädettäessä uutta lakia, jonka suhde perusoikeussäädöksiin on hyvin läheinen, on syytä erityisesti tutkia sen suhde perustuslain tulkintaan. Työryhmän tekemät ehdotukset näyttävät asettavan eri katsornustyypit keskenään eriarvoiseen asemaan ilman perustuslain vaatimien

3
hyväksyttyjen perusteiden ilmaisemista sekä rajoittavan yksilön vapautta päättää omantuntonsa suunnasta mandollisista järjestöllisistä siteistä riippumatta.
Yleinen eurooppalainen kehitys on tasa-arvoistanut eri katsomusryhrniä. Tämä periaate on ilmaistu Euroopan Unionin Amsterdamin sopimukseen liitetyssä julistuksessa kirkkojen ja ei-tunnustuksellisten järjestöjen asemasta. Globaalisti tämä pyrkimys on näkynyt yrityksenä määritellä yleistä universaalia etiikkaa esimerkiksi niin sanotussa de Cuellar'in raportissa (Moninaisuus luovuutemme lähteenä - kulttuurin ja kehityksen maailmankomission raportti. Otava:1998) ja Euroopan neuvoston de Cuellar'in komission aloitteesta syntyneessä rinnakkaisraportissa (Syrjästä esiin - puheenvuoro kulttuurista ja kehityksestä Euroopassa. Taiteen keskustoimikunnan tutkimus- ja tiedotusyksikkö:1998).
Uskonnollisten ja sekulaarien katsomusten tasa-arvoinen kohtelu on ilmaistu Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksen vuonna 1981 yksimielisesti antamassa julistuksessa Declaration on the Elimination of All Forms of Intolerance or Discrimination Based Religion and Belief (25.11.1981/A/36/684). Asiaa on myöhemmin käsitelty seurantana Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteerin pyydettyä 28.9.1984 jäsenmaiden raportteja (ref G/SO 224/1 1-2).
Aiempaa uskonnonvapautta on Suomessa laajennettu perusoikeusuudistuksessa 1995 omantunnonvapauden suuntaan (731/1999). Periaate soveltaa omantunnonvapautta niin uskonnoillisiin kuin sekulaareihin katsomuksiin on selkeästi ilmaistu Perusoikeuskornitean mietinnössä (1992:3). Sama pätee kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksia koskevassa kansanvälisessä yleissopimuksessa (SopS 7-8/1976), Euroopan ihmisoikeussopimuksessa (SopS 18-19/1990) ja Lapsen oikeuksien yleissopimuksessa (SopS 59-60/60/1991). Perustaa tälle ajattelulle näkyi Kirkko ja valtio -komitean mietinnössä (1977:21), jossa jo viitattiin Yhdistyneiden kansakuntien yleismaailmalliseen ihmisoikeusjulistukseen, Yhdistyneiden kansakuntien kansalais- ja poliittisia oikeuksia koskevaan sopimukseen sekä Yhdistyneiden kansakuntien ihmisoikeuksien komission sopimusluonnokseen kaikenmuotoisen uskonnollisen ja katsomuksellisen suvaitsemattomuuden poistamisesta. (ks. liite)
Suomen lainsäädäntö on perinteisesti antanut julkisia erioikeuksia Suomessa rekisteröidyille uskonnollisille yhdyskunnille ja oman tunnustuksen omaaville suomalaisille uskonnollisille yhdistyksille kuten Herran Kansalle. Lainsäädännöllisesti tämä ilmenee esimerkiksi uskonnonvapauslain soveltamisalueen rajoittamisena uskonnollisiin katsomuksiin.
Vaikka perustuslain 6 §, joka siis kieltää kansalaisten asettamisen eriarvoiseen asemaan uskonnollisesta tai muusta katsomuksesta johtuen, on suoraan sovellettavissa, on käytäntö osoittanut, että juuri sekulaarien katsomusten osalta tarvittaisiin tarkempia rnääreitä. Uusi tilanne korostaa tarvetta uudelleenarvoida perusoikeusuudistuksessa omaksuttua linjaa (HE 309/1993). Tämä koskee myös vihkimisoikeuskysymystä.

4
Eri katsomusten tasa-arvoinen kohtelu
Uskontoj en ja elämänkatsomusten rinnastamisessa on lähtökohtana on kaikkien ihmisten perusvapaudet ja -oikeudet, maailmanrauha ja periaate ihmisoikeuksien yleisyydestä, jakamattornuudesta ja riippumattomuudesta. Periaatteet on ilmaistu Yhdistyneiden kansakuntien yleismaailmallisessa ihmisoikeuksien julistuksessa, Kansalaisoikeuksia ja poliittisia oikeuksiaan koskevassa kansainvälisessä yleissopimuksessa sekä julistuksessa kaikkinaisen uskontoon tai elämänkatsomukseen perustuvap suvaitsemattomuuden ja syrjinnän poistamisesta.
Vuonna 1986 Ihmisoikeuskomissio asetti erityisselvittäjän (1986/20; Special rapporteur of the Commission on Human Rights on the question of religious intolerance) tutkimaan mitä valtiot olivat tehneet toteuttaakseen julistusta. Vuonna 1994 Ihmisoikeuskomissio kannusti erityisselvittäjän kiinnittämään huomiota opetuksen alalla tapahtuvaan syrjintään (25.2.1994/18). Samaa linjaa oli tukenut YKn yleiskokouksen päätöslausuma hiukan yli viikkoa aiemmin (14.2.1994/48/128). Myöhemmin elokuussa vuonna 1998 ns. Oslon kokous puheenjohtajanaan Oslon piispa Gunnar Stälsett suositti erikoisselvittäjän nimikkeen muuttamista "the Special Rapporteur on Freedom of Religion or Belief '; lausuman allekirjoittajina oli mm. IHEUn toiminnanjohtaja Babu Gogineni.
Kaikki edellämainitut asiakirjat tunnustavat ajattelun, omantunnon, uskonnon tai elämänkatsomuksen vapauden. Kaikissa näissä asiakirjoissa kuten myös vuoden 2001 Madridin suosituksessa (ks. www.feto.fi) uskonnon tai elämänkatsomuksen vapaus rinnastaa teistiset, ei-teistiset ja ateistiset katsomukset. Geneven ihmisoikeuskomissio käsitteli YKn yleismaailmallisen ihrnisoikeusjulistuksen 18 § soveltamista vuonna 1993 (HR/GEN/1/Rev.5). Komissio totesi: "Artikla 18 suojelee teistisiä, ei-teistisä ja ateistisiä katsomuksia., samoin kuin oikeutta olla tunnustamatta mitään uskontoa tai elämänkatsornusta. Käsitteitä elämänkatsomus ja uskonto pitää tulkita laajassa mielessä. Artikla 18. tulkinta ei rajoitu perinteisiin uskontoihin, järjestäytyneisiin uskontoihin ja elämänkatsomuksiin tai perinteisten uskontojen riinnastuvaan toimintaan. Tästä syystä komitea on huolissaan mihin tahansa uskontoon tai elämänkatsomukseen kohdistuvasta syrjinnästä mukaan lukien perustelut, että ne ovat äskettäin perustettuja, edustavat uskonnollisia vähemmistöjä, mikä saattaa olla syy valtauskonnon pyrkimykselle syrjiä niitä."

Katsomusvapauden soveltamisala
Suomen Humanistiliiton mielestä vihkimisoikeus- ja avioliittolainsäädännön uudistusta on tarkasteltava osana perusoikeusuudistusta. Tällöin näkökulmina ovat toisiaan täydentäen toisaalta yksilön vapaus eli perustuslain turvaama omantunnonvapaus (11 §) ja toisaalta tasa-arvoisuus eli perustuslain (6 §) ja useiden sopimusten takaama syrjintäkielto. Molempien

5
perustana on käsitys, jonka mukaan jokainen yksilö kykenee itse parhaiten päättämään hyvän elämänsä perusteet.

Perustuslain 6 § kieltää kansalaisten asettamisen eriarvoiseen asemaan uskonnollisesta tai muusta vakaumuksesta johtuen, ilman hyväksyttävää perustetta. Tällainen hyväksyttävä peruste on säädetty esimerkiksi Perusopetuslaissa: jos määrättyyn uskontokuntaan kuuluvia oppilaita on vähemmän kuin kolme opetuksen järjestäjän saman kouluasteen oppilaitoksissa, oppilaiden vähäisyys on hyväksyttävä peruste olla järjestämättä kyseisen uskonnon opetusta. On huomattava, että hyväksyttävä peruste on käytännöllinen ei järjestöllinen (kuten työryhmän ehdotuksessa).
Edelliseen viitaten lainsäädäntö on harmonisoitava perusoikeusjärjestelmään. Tällöin säädöstilanteessa, jossa säädökset kohtelevat kaikkia yksilöitä tasapuolisesti, riittää perusoikeuslainsäädännön suoraan soveltaminen. Näiden periaatteiden kanssa on kuitenkin ristiriitaista antaa tavallisella lainsäädännöllä erityisiä oikeuksia eri kansalaisryhrnille, vaikka erottelu tapahtuisi erilaisten järjestäytymismuotojen kautta, sillä järjestäytymismuotojen perustana on Perustuslain 6 §:n kieltämä katsomuksellinen erottelu. Vaikka eriarvoiseen asemaan asettaminen säädettäisiin vaikeutetussa järjestyksessä, se olisi ristiriidassa kansainvälisten sopimusten kanssa.

Vihkimisoikeustyöryhmän esitykset ja Suomen Humanistiliiton kanta
Työryhmä esittää aivan oikein tarkennusta päätöksentekoon koskien vihkimisoikeutta suhteessa millaiset edellytykset yhdyskunnalla on hoitaa perustuslain 124§:ssä edellytettyä julkista oikeusvarmuutta. Uuden mallin pitää toteuttaa katsomuksellinen tasa-arvo, oikeusvarmuus ja alueellinen tasa-arvo.

1)	Siviilivihkimismalli
Suomen Humanistiliiton käsityksen mukaan perustuslain 124 § mukaan johdonmukaisinta on, että vihkimisoikeus on vain valtion ja kuntien viranomaisilla eli ainoana avioliiton laillistamistapahtumana tulisi olemaan nykyinen siviilivihkiminen.

Mikäli edellinen kohta ei toteudu, esittää Humanistiliitto seuraavaa:

2)	Toimilupamalli
Työryhmä esittää, että vihkimisoikeus annettaisiin siviilivihkimyksen ohella vain uskonnonvapauslain tarkoittarnille uskonnollisille yhdyskunnille. Kantaansa työryhmä perustelee sillä, että uskonnolliseen vihkimykseen liittyy uskonnon harjoittamista, kun taas uskonnottomilla katsomusyhteisöillä kyseessä on pelkkä oikeustoimi.

6
Suomen humanistiliitto katsoo, että vihkimysoikeuden sitominen uskonnollisiin tai muihin yhdyskuntiin tuottaa tarpeetonta rajanvetoa ja pohdintaa yhdyskunnan rakenteesta ja kyvystä ottaa vastuu vihkimysoikeuden juridisista vaikutuksista. Siksi Suomen humanistiliitto katsoo, että on parempi luoda henkilökohtainen vihkirnysoikeus, jota kuka tahansa maineeltaan moitteeton, täysivaltainen ja oikeustoimikelpoinen henkilö voi hakea riippumatta siitä onko hän jonkun uskonnollisen, katsomuksellisen tai muun yhteisön jäsen tahi ei.

Henkilökohtaisen vihkimysluvan saannin ehdot tulee laatia siinä laajuudessa kun se katsotan tarpeelliseksi mukaan lukien mandollinen kirjallinen koe tai testi, josta käy ilmi, että vihkimysoikeutta hakeva on ymmärtänyt vihkimiseen liittyvät juridiset ja muut vaikutukset ja vastuut ja että hän myös tietää miten esteellisyyksien selvittäminen, rekisteröinti ja muut asiaan liittyvät tehtävät tulee käytännössä toteuttaa. Hänen tulee myös allekirjoittaa vakuutus, jossa hän vakuuttaa toimittavansa vihkimykset niin hyvin ja luotettavasti kuin mandollista.

Maistraatit lienevät sopivin viranomaistaho myöntämään luvat ja valvomaan niiden käyttöä sekä tarvittaessa puuttumaan epäkohtiin tai puutteellisuuksiin. Sanktioina voisi olla ensin varoitus ja sitten vihkimysluvan määräaikainen tai pysyvä epääminen. Maistraatit myös ylläpitäisivät avointa rekisteriä kaikista vihkimysluvan haltijoista. Näin ollen vihkimystä odottavat ja muutkin voivat halutessaan tarkistaa ennen vihkimystä, että vihkijällä on asianmukainen lupa toimitukseen, jolloin he voivat luottaa sen lainvoimaisuuteen. Kaikkien vihkimysoikeutta hakevien tulisi periaatteessa hakea ko. oikeutta henkilökohtaisesti, mutta tarvittaessa yhteisöt, joiden puitteissa toimii useita vihkijöitä (esim. kirkot), voinevat käytännössä hakea oikeuksia myös keskitetysti yhdessä prosessin tehostamiseksi. Voimassaolevat vihkimysoikeudet voitaneen vahvistaa takautuvasti ilman uusia testejä, kun avioliiton esteiden tutkimen säilytetään värestörekisteriviranomaisille. Siirtymäkauden järjestelystä lienee syytä sopia erikseen.

Mikäli edellinen kohta ei toteudu, esittää Hurnanistiliitto seuraavaa:

3) Siviilivihkiminen täydennettynä katsomusyhteisöillä
Työryhmä esittää, että vihkimisoikeus annettaisiin siviilivihkirnyksen ohella vain uskonnonvapauslain tarkoittarnille uskonnollisille yhdyskunnille. Kantaansa työryhmä perustelee, sillä että uskonnolliseen vihkimykseen liittyy uskonnon harjoittamista kun taas uskonnottomilla katsomusyhteisöillä kyseessä on pelkkä oikeustoimi.

7
Suomen Humanistiliitto ensinnäkin katsoo, että työryhmän kanta on sisäisesti epäjohdonmukainen. Siitä, että joillakin uskonnollisilla yhdyskunnilla vihkimiseen liittyy uskonnonharjoittamista, ei seuraa että se pätee kaikkiin uskonnollisiin yhdyskuntiin. Toisin sanoen vihkimisoikeuden myöntämisen järjestöllinen kriteeri ei voi olla uskonnollinen yhdyskunta versus uskonnoton katsomusyhteisö. Johdonrnukaisernpaa on ottaa lakiin vihkimisoikeuden myöntämisen kriteeriksi, kun kyseessä ei ole viranomaisen toimittama vihkiminen, vihkirnistapahtumaan liittyvä katsomuksellisuus. On selvää, että kun asiaa tarkastellaan siirtymäriittien näkökulmasta uskonnollisilla ja uskonnottomilla katsomusyhteisöillä ei ole sellaista eroa, joka oikeuttaisi kohdella niitä eritavalla.

Lisäksi on mandollista, että tietyissä tapauksissa sekulaarihumanistiseen katsomukseen kuuluu jotain sellaista erityistä sisältöä jota siviilivihkijä ei välttämättä osaa huomioida. Tällöin humanistia voi loukata, jos vihkijä kuuluu johonkin uskonnolliseen yhdyskuntaa tai vieläpä jos vihkijä vain ei kuulu humanistiseen katsornusyhteisöön.

Edellä esitetyn perusteella Suomen Humanistiliitto esittää kolmanteen malliin sisältyen, että vihkimisoikeuden mandollisuutta ei sidota uskontoon vaan katsornuksellisuuteen.

Helsingissä 31.1.2006

Pekka Elo	Jussi Tuovinen
Suomen Humanistiliitto,	Suomen Humanistiliitto,
puheenjohtaja	varapuheenjohtaja
Kuinka uskontojen ja elämänkatomusten rinnastaminen on ilmaistu kansainvälisissä asiakirjoissa
YKn Yleismaailmallinen ihmisoikeuksien julistus 1948 Article 18 "... freedom to change his religion or belief..." Euroopan ihmisoikeussopimus 1950

Article 9 "... freedom to change his religion or Belief..." Euroopan ihmisoikeussopimus, lisäpöytäkirja 1. 1952

8

Article 2 "...teaching in concormity with their own religious and philosophical convictions."

YKn kansalais- ja poliittisia oikeuksia koskeva yleissopimus 1966
Article 18 "... freedom to have or to adopt a religion or belief of his choice..."

ETYK Helsinki 1975
Chapter 1(A) Principle VII "... the freedom of thought, conscience, religion or belief..."
YKn julistus kaikkinaisen uskontoon ja elämänkatsomukseen perustuvan syrjinnän poistamiseksi 1981
ETYK Madrid 1983
Questions related to security in Europe - Principle 12 "... the freedom of the individual to profess and practise, alone or in community with others, religion or belief acting in accordance with the dictates of his own conscience."

ETYK Vien 1989
Questions related to security in Europe - Principle 11 "."... the freedom of thought, conscience, religion or belief.."
Lapsen oikeuksien sopimus 1989
Article 14 "... freedom to manifest one's religion or beliefs..." ETYK Kööpenhamina 1990
Chapter II - Principle 9 ".. the right incudes freedom to change one's religion or belief.."

ETYK Pariisi 1990
A New era of democracy, peace and unity - human rights, democracy an rule of law Paragraph 5
"... freedom of thought, conscience, religion or belief..."

ETYJ Budapest 1994
Chapter VIII "... respect between believers of different communities as well between believers and non-believers..."
Euroopan neuvoston puitesopimus koskien kansallisten vähemmistöjen suojelua 1995 Article 8 "... manifest his or her religion or belief..."

Euroopan unioni 1997 Article "...religion or belief.."

ETYJ Istanbul 1999
Chapter III "...the freedom of thought, conscience, religion or belief.."

Euroopan unioni 2000
Article 10 "... to manifest religion or belief... "

International Consultative Conference on School Education in Relation with Freedom of Religion and Belief, Tolerance and Non-discrimination, Madrid, 23 - 25. 11. 2001 (YK)