26.1.2006		Dnro 1869/040/05		

Oikeusministeriö
Lainvalmisteluosasto

Viite: lausuntopyyntönne 14.12.2005 vihkimisoikeustyöryhmän mietinnöstä

Asia: lausunto 

Väestörekisterikeskus katsoo, että luonnos on pääosin hyvin laadittu ja vastaa paljolti myös Väestörekisterikeskuksen näkemyksiä asiakokonaisuuden kehittämismahdollisuuksista. Väestörekisterikeskus esittää pyydettynä lausuntonaan mainitun lakiehdotuksen luonnoksen eräistä osista kuitenkin seuraavaa.

	Nykytilanne

Väestörekisterikeskus pitää rekisteriä avioliittolain 14, 112 ja 113 §:ien perusteella annetuista vihkimisoikeuksista. Vihkimisoikeusrekisterin ylläpidossa ei tätä nykyä käytetä hyväksi automaattisen tietojenkäsittelyn kaikkia mahdollisuuksia eikä rekisterin tietoja voida luovuttaa teknisen käyttöyhteyden avulla. Rekisteriä ylläpidetään pääasiallisesti asiakirjapohjaisena, minkä lisäksi rekisterin tietoja syötetään käsin excel-taulukkoon. Asetuksen mukaisen rekisterin tietosisällön lisäksi jotkut uskonnolliset yhdyskunnat toimittavat Väestörekisterikeskukselle luettelon henkilöistä, joilla on yhdyskunnan näkemyksen mukaan vihkimisoikeus. Näiden asiakirjojen perusteella voi arvioida, että kyseisten rekisteröityjen uskonnollisten yhdyskuntien vihkimisoikeutettujen määrä on nykyisin noin 300 – 400 henkilöä. Tämän lisäksi tulevat vihkimiseen oikeutetut sellaisista rekisteröidyistä uskonnollisista yhdyskunnista, joiden kaikilla tai ainakin kaikilla täysi-ikäisillä jäsenillä on yhdyskunnan sääntöjen mukaan vihkimisoikeus. Jäsenmäärältään suurin tällainen yhdyskunta on Suomen bahá’í- yhteisö, jonka seurakuntien väestötietojärjestelmään merkittyjen jäsenten yhteismäärä on yli 400 henkeä.

	Uudistuksen tarpeellisuus
	
Väestörekisterikeskus pitää ehdotettua uudistusta perusteltuna ja tarpeellisena varsinkin sen mahdollistaessa puuttumisen niihin yksittäisiin puutteisiin, joita on ilmennyt avioliiton esteiden tutkimisessa.  Vihkimisoikeuden myöntäminen henkilölle nykyisen yhdyskunnalle myöntämisen sijaan ja tätä koskevan vihkimisoikeusrekisterin tietosisällön muuttaminen vähentänee tietämättömyydestä aiheutuvia vihkimisoikeutta vailla olevien henkilöiden vihkimisyrityksiä.

Rekisterinpitovastuu

Väestörekisterikeskus toteaa ensinnä siitä, että työryhmän mietinnössä Väestörekisterikeskukselle on – kuten nykyisinkin – tarkoitus antaa niin ehdotetun lain mukaisten kuin avioliittolain 112 ja 113 §:ien mukaisten vihkimisoikeuksien rekisterinpitovastuu. Väestörekisterikeskuksen näkemyksen mukaan olisi kuitenkin tehokkainta toteuttaa vihkimisoikeusrekisterin pito siten, että vihkimisoikeudet myöntävä maistraatti vastaisi rekisteritiedoista ja niiden ylläpidosta ja rekisterin tekninen ylläpitovastuu voisi olla Itä-Suomen lääninhallituksella siten kuin avioehtoasioiden ja lahjoitusasioiden rekisterien osalta on jo nyt. Tämä ratkaisu olisi myös linjassa hallinnossa yleisesti hyväksytyn uusien tehtävien alueellistamisperiaatteen kanssa.

	Toimintakelpoisuus vihkimisoikeuden edellytyksenä

Väestörekisterikeskus haluaa tuoda esille mahdollisuuden ottaa harkittavaksi, edellyttäisikö vihkimisoikeuden myöntämisen edellytyksenä olevan toimintakelpoisuuden tarkistaminen tarkentavaa sääntelyä niiden vihkimisoikeutta hakevien osalta, keillä ei ole asuin-/kotipaikkaa Suomessa. Maistraatti voi tarkistaa käytössään olevasta holhousasioiden rekisteristä, onko henkilön toimintakelpoisuutta rajoitettu. Holhousasioiden rekisteriin on kuitenkin tallennettu ainoastaan niiden henkilöiden toimintakelpoisuuden rajoittamiset, keiden edunvalvojien toiminnan valvonta tapahtuu suomalaisen holhousviranomaisen toimesta. Yleensä nämä henkilöt ovat Suomessa asuvia, joiden toimintakelpoisuutta on rajoitettu suomalaisen tuomioistuimen päätöksellä. 

Vihkimisoikeutta voi kuitenkin Väestörekisterikeskuksen käsityksen mukaan hakea myös henkilö, jonka asuin-/kotipaikka on muualla kuin Suomessa, jolloin tällaisen henkilön mahdollinen toimintakelpoisuuden rajoittaminen ei ole rekisteröitynä holhousasioiden rekisteriin. Vihkimisoikeuden myöntävän maistraatin olisi tällaistenkin henkilöiden kohdalla kyettävä varmistumaan henkilön toimintakelpoisuudesta esimerkiksi henkilön itsensä toimittamasta, asuinpaikkansa mukaan toimivaltaisen viranomaisen antamasta todistuksesta tai vastaavasta. 

Vihkimisoikeuden saaneen henkilön toimintakelpoisuutta voidaan rajoittaa vihkimisoikeuden saamisen jälkeen. Jos edunvalvonnan valvonta tapahtuu suomalaisen holhousviranomaisen toimesta, on tämän ehdotetun lain mukaisia vihkijöitä valvovan maistraatin mahdollista saada siitä tieto esimerkiksi rakentamalla järjestelmä, jossa tieto vihkimysoikeuden saaneen henkilön toimintakelpoisuuden rajoittamisesta automaattisesti siirtyisi holhousasioiden rekisteristä vihkijöitä valvovan maistraatin tietoon. Tämä ehdotettu valvontakeino ei voisi toteutua niiden henkilöiden kohdalla, joilla on vihkimisoikeus Suomessa, mutta joiden mahdollista edunvalvontaa ei valvottaisi suomalaisessa holhousviranomaisessa.

Tietosuojakysymykset

Työryhmän ehdotuksen 8 §:ssä on lähdetty siitä, että vihkimisoikeusrekisterin tiedot olisivat julkisia, kuitenkin siten, että henkilötunnuksen luovuttamista koskisivat henkilötietolain 13 §:n mukaiset rajoitukset. Ehdotetussa muodossa säännös näyttäisi mahdollistavan sen, että kuka tahansa voisi esimerkiksi saada tietoonsa jonkin uskonnollisen yhdyskunnan kaikkien vihkimisoikeuden omaavien henkilöiden nimet ja syntymäajat vihkimisoikeusrekisteristä. Näiden tietojen avulla olisi mahdollista saada kyseisten henkilöiden osoitetiedot esimerkiksi väestötietojärjestelmästä. Väestörekisterikeskus esittää pohdittavaksi, olisiko tarpeen säätää tietojen julkisuudesta ja käsittelystä tarkemmin kuin ehdotuksessa on nyt tehty.

	Kihlakumppanin henkilöllisyyden selvittäminen

Lopuksi Väestörekisterikeskus haluaa tuoda työryhmän tietoon käytännössä epäselvyyksiä aiheuttavan ja Väestörekisterikeskuksen näkemyksen mukaan tarkentamista tarvitsevan säännöksen vihkijän mahdollisuudesta pyytää kihlakumppaneita esittämään selvitys henkilöllisyydestään. Mietinnössähän säännöksen asiasisältöön ei ole ehdotettu muutoksia. Säännöksen tarkoituksena on kuitenkin varmistaa se, että vihittävien henkilöiden henkilöllisyydet ovat selvillä ja oikeita.

Säännöksestä eikä muualtakaan ilmene, minkälaiset asiakirjat vihkijä voi hyväksyä selvitykseksi kihlakumppanin henkilöllisyydestä. Väestörekisterikeskuksen tietoon on tullut, että vihkijöiden käytännöt hyväksytyistä asiakirjoista vaihtelevat, mikä asettaa henkilöt eriarvoiseen asemaan vihkitilanteessa.

Säännöstä voisi olla tarpeen tarkentaa siten, että vihkijälle asetettaisiin selvempi velvollisuus tietyissä tilanteissa selvittää kihlakumppanin henkilöllisyys. Tällainen velvollisuus voisi koskea tilanteita, joissa muut keinot kihlakumppanin henkilöllisyyden varmistamiseksi ovat riittämättömiä. Ainakin kihlakumppanit, joiden tietoja ei ole väestötietojärjestelmässä, voisivat olla sellainen henkilöryhmä, jonka henkilöllisyydet lähtökohtaisesti eivät ole selviä ja jolta voitaisiin kategorisesti vaatia henkilöllisyyden selvittämistä säännöksen edellyttämällä asiakirjalla. 

Väestörekisterikeskuksella ei ole lausuntopyynnön johdosta muuta huomautettavaa.

Ylijohtaja	Hannu Luntiala

	neuvontalakimies	Kaj Välimäki