EDUSKUNNAN APULAISOIKEUSASIAMIES

20.12.2006										Dnro 3551/5/06

Oikeusministeriö
PL 25

00023 VALTIONEUVOSTO

Viite: Lausuntopyyntönne 24.10.2006 (OM 8/31/2005; OM011:00/2006)

LÄHETE		Lähetän ohessa oikeusministeriölle lausuntopyynnössänne pyydetyn lausuntoni. Lausunto on aikaisemmin toimitettu oikeusministeriölle sähköpostitse kirjeessänne pyydetyn mukaisesti.

Apulaisoikeusasiamies		Petri Jääskeläinen

Oikeusasiamiehensihteeri			Pasi Pölönen

EDUSKUNNAN APULAISOIKEUSASIAMIES

20.12.2006										Dnro 3551/5/06

Oikeusministeriö									
PL 25											
											
00023 VALTIONEUVOSTO

Viite: Oikeusministeriön kirje 24.10.2006 (OM 8/31/2005; OM011:00/2006)

LAUSUNTO		Oikeusministeriö on viitekohdassa mainitussa kirjeessään pyytänyt eduskunnan oikeusasiamieheltä lausuntoa summaaristen asioiden kehittämistyöryhmän mietinnöstä "Riidattomien velkomusasioiden käsittelyn kehittäminen" (OM työryhmämietintö 2006:15). 

Lausuntonani esitän kohteliaimmin seuraavan.

1
Yleisiä huomioita

Suhtaudun yleisesti ottaen positiivisesti mietinnössä toiminnan kehittämisen tarpeesta sekä kehittämismalleista esitettyyn. Linjaus siitä, että riidattomien velkomusasioiden käsittely pysytettäisiin tuomioistuimissa, on nähdäkseni oikeusturva- ja kustannussyistä perusteltu. Toiminnan yksityistäminen velallisen passiivisuuteen perustuvana vaihtoehtona on toisaalta perustellusti torjuttu. 

2
Tiedoksiantomenettelyn kehittämisestä

Omasta puolestani yhdyn työryhmän pysyvän asiantuntijan, lainsäädäntöneuvos Tatu Leppäsen mietintöön sisältyvässä lausumassa esittämiin epäilyksiin ehdotuksesta siirtyä käyttämään tavallista postitiedoksiantoa riidattomien velkomusasioiden tiedoksiantotapana. Työryhmän mietinnössä on yhtäältä osoitettu monipuolisesti ja kattavasti se, että tosiasiassa tavallisen postitiedoksiannon käyttö ilmeisesti tulisi johtamaan asiallisesti virheellisiin yksipuolisiin tuomioihin (ja sitä kautta ulosoton kohteeksi ja/tai luottotietomerkintään) vain erittäin harvoissa tapauksissa (s. 46–52). On myös totta, että takaisinsaantimahdollisuuden johdosta aidon tiedoksiantovirheen johdosta ei synny pysyviä tai peruuttamattomia oikeudenmenetyksiä. Negatiivisena seurauksena voi silti joissain yksittäistapauksissa olla perusteettoman ulosoton ja luottotietomerkinnän kohteeksi joutuminen siten, ettei henkilö ole tätä ennen lainkaan saanut tietoonsa häntä vastaan esitettyjä vaatimuksia. Yksittäisen henkilön näkökulmasta tällaista tilannetta on mielestäni pidettävä sekä periaatteellisesti että käytännöllisesti merkittävänä oikeusturvaongelmana. 

Työryhmän mietinnössä on tuotu perustellusti esille (s. 48), että tältä osin on suoritettava punnintaratkaisu toisaalta prosessiekonomisten ja toisaalta kuulemisperiaatteen ja muiden oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin edellytysten välillä. Mietinnössä on argumentoitu monipuolisesti prosessiekonomisten seikkojen suuremman painavuuden puolesta. Keskeisenä perusteena on tuotu esille se, että todisteellinen postitiedoksianto ei vastaajien passiivisuuden johdosta toimi riittävän tehokkaasti ja onnistuu vain alle puolissa tapauksista. Perusteluiden valossa ehdotettu asiantila ei nähdäkseni olisikaan ainakaan selvästi sellainen, ettei sitä voisi pitää hyväksyttävänä oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin toteutumisen kannalta. Kyse on mielestäni viime kädessä lainsäätäjälle kuuluvasta arvovalinnasta.

Suhtaudun kuitenkin varauksellisesti mietinnössä esitettyyn näkemykseen siitä, että tavalliseen postitiedoksiantoon liittyvät ongelmat eivät olisi sen suurempia kuin nykyisin laajalti (mietinnön mukaan jopa 20 prosentissa kaikista tiedoksiannoista) käytettävässä sijaistiedoksiannossa. Sijaistiedoksiantoa on havaintojeni mukaan saatettu joissain tapauksissa käyttää epäasiallisen matalalla kynnyksellä ja ilman lain mukaisten edellytysten täyttymistä (esimerkiksi 19.1.2006 antamassani päätöksessä dnro 3128/4/04 korostin sitä, että sijaistiedoksiannon käyttämiselle tulee olla konkreettisesti yksilöitävissä olevat perusteet). Sijaistiedoksiannon mahdollisesti lainvastaisella käytöllä ei voida oikeuttaa tavalliseen postitiedoksiantoon liittyviä oikeusturvaongelmia. Tästä syystä mietinnössä (s. 53) suoritettu vertailu tavallisen postitiedoksiannon ja sijaistiedoksiannon vaikutuksista oikeusturvaan ei ole nähdäkseni täysin asianmukainen. 

3
Käräjäoikeuksien keskinäisen työnjaon kehittäminen

Toisin kuin ehdotettu laki valitusasioiden siirtämisestä toisessa hovioikeudessa käsiteltäväksi ja ratkaistavaksi, käsillä olevassa mietinnössä esitetty asioiden siirtomahdollisuus käräjäoikeudesta toiseen ei nähdäkseni olisi yhdenvertaisuus-, oikeusturva- tai muistakaan syistä ongelmallinen. Mietinnössä on vakuuttavasti perusteltu siirtomallin etuja mahdolliseen keskitysmalliin verrattuna ja perusteltu siirtojärjestelmän hyvää yhteensopivuutta käräjäoikeusverkon kehittämishankkeeseen ja käräjäoikeuslaitoksen henkilöstössä tapahtuviin muutoksiin nähden. Esitetty rajaus siitä, että vain konekielisesti toimitetut asiat kuuluisivat siirtomahdollisuuden piiriin, on perusteltu. 

Tältä osin esitän varauksen lähinnä siltä osin kuin mietinnössä (s. 45–46) on korostettu koko valtakunnan alueella toteutettavan siirtomahdollisuuden toimivuuden kannalta postitse tapahtuvaa tiedoksiantoa. Kuten mietinnössäkin on tuotu esille, tilanteessa olisi käytettävissä myös se vaihtoehto, että haasteasiakirjat siirretään sähköisesti vastaajan kotipaikan käräjäoikeuden tiedoksiantokansliaan, ja että toisinpäin – todisteellisen tiedoksiannon jälkeen – asiakirjat kulkisivat takaisin postitse. 

4
Muuta	Pidän esitettyjä keinoja sähköisen asioinnin edistämiseksi samoin kuin kustannusohjauksen kehittämiseksi innovatiivisina. Yhdenvertaisuuden kannalta pidän jossain määrin ongelmallisena eri suuruisten käsittelymaksujen perimistä yhtäältä tavallisella ja toisaalta konekielisellä haastehakemuksella vireille pannuista asioista. Kaikilla velkojilla ei ole taloudellisista tai muista syistä mahdollisuutta konekieliseen hakemukseen ja kustannukset saattaisivat myös velallisten kannalta muodostua erilaisiksi muuten samanlaisissa asioissa.  

Ehdotettu mahdollisuus hankkia ulosottoperuste yksityisessä perinnässä velallisen suostumuksella on tuotu esille lähinnä vain menettelyn mahdollisuus mainiten (s. 36–38). Hankkeen eteenpäinvieminen tältä osin edellyttäisi perusteellista jatkovalmistelua. 

Apulaisoikeusasiamies		Petri Jääskeläinen

Oikeusasiamiehensihteeri		Pasi Pölönen