HELSINGIN KIHLAKUNNAN ULOSOTTOVIRASTO 	LAUSUNTO
PL 190 (Mäkelänkatu 2 A)
00511 HELSINKI
Puh. 010 36 22600				21.12.2006	    JK 96/06			
Faksi 010 36 22611

 
Oikeusministeriö
PL 25
00023 Valtioneuvosto

 Viite: Lausuntopyyntö 24.10.2006 OM 8/31/2005 OM011:00/2006

LAUSUNTO RIIDATTOMIEN VELKOMUSASIOIDEN KÄSITTELYN KEHITTÄMISTYÖRYHMÄN MIETINNÖSTÄ

Helsingin kihlakunnan ulosottovirasto esittää pyydettynä lausuntona seuraavaa.

Työryhmän mietinnössä on riidattomien velkomusasioiden käsittelyä arvioitu perusteellisesti ja ehdotukset ovat yleisesti ottaen. Työryhmän lähtökohtana on ollut tuottavuuden lisääminen ilman, että kansalaisten oikeusturvasta tingitään. Ehdotetut toimenpiteet edistäisivät tätä tavoitetta.

Riidattomien velkomusasioiden käsittelypaikka 

Työryhmä toteaa, että riidattomien asioiden käsittelypaikan muuttaminen sinänsä ei tehosta asioiden käsittelyä, ei lisää tuottavuutta eikä alenna riidattomien asioiden käsittelystä velkojille, velallisille ja yhteiskunnalle aiheutuvia kokonaiskustannuksia. Päinvastoin lyhyellä tähtäimellä siirtämisestä aiheutuvat kustannukset ja se, että osa henkilötyöpanoksesta jäisi siirron seurauksena pitkäksikin ajaksi toiminnan kannalta väärään paikkaan, vähentäisi tuottavuutta käräjäoikeuksissa. Jos henkilöstövähennykset toteutetaan valtion nykyisen, sinänsä oikean, henkilöstöpolitiikan mukaisesti pelkästään luonnollisen poistuman kautta, tuottavuuden lisäämistä voidaan tavoitella vain pitkällä aikavälillä. 

Pitkällä tähtäimellä ja sen jälkeen, kun ehdotetut toimenpiteet summaarisen velkomusprosessin tehostamiseksi on toteutettu, pitäisi harkita, minkä viranomaistahon tulisi vastata summaarisesta velkomusprosessista. Sitä vaihtoehtoa, että vastuu summaarisesta velkomusprosessista annettaisiin ulosottolaitokselle Ruotsin mallin mukaisesti, ei tule sulkea pois, vaikka tällaista mallia ei lyhyellä tähtäimellä voitaisikaan pitää tarkoituksenmukaisena. 

Toimenpiteet summaarisen velkomusprosessin tehostamiseksi 

Työryhmä ehdottaa, että (1) riidattoman velkomusasian käsittely voitaisiin käräjäoikeuksien välisen työtilanteen tasaamiseksi siirtää toisen käräjäoikeuden käsiteltäväksi, että (2) haasteen tiedoksianto voitaisiin toimittaa tavallisena postilähetyksenä ja että (3) sähköistä asiointia summaarisissa asioissa edistettäisiin eri tavoin. Kaikki toimenpiteet ovat perusteltuja, edistävät tuottavuuden lisäämistä ja sekä velkojille, velallisille ja yhteiskunnalle summaarisesta menettelystä aiheutuvien kokonaiskustannusten alentamista. Toimenpiteet on mahdollista toteuttaa erillisinäkin mutta suurin hyöty saavutettaisiin toteuttamalla ne kokonaisuutena. 

Ottaen huomioon se, että henkilöstövähennykset toteutettaisiin luonnollisen poistuman kautta, asioitten siirtäminen käräjäoikeudesta toiseen työtilanteen vaatimalla tavalla on mietinnössä esitetyillä perusteilla tarkoituksenmukaisempi ratkaisu kuin asioitten keskittäminen joihinkin käräjäoikeuksiin. Riippuen siitä, miten käräjäoikeusverkostoa kehitetään, päädyttäisiin joka tapauksessa todennäköisesti vähitellen asioitten keskittymiseen vain joihinkin käräjäoikeuksiin.

Sen kysymyksen arvioiminen, tulisiko haasteen tiedoksiannon voida tapahtua tavallisena postilähetyksenä, on vaikeaa.  Nykyisenkaltainen tiedoksiantojärjestelmä varmistaa sen, että vastaaja todella saa tiedon haastehakemuksesta. Juuri tästä syystä järjestelmä vaatii huomattava henkilötyöpanoksen ja on  kallis. Myös se mietinnössä esitetty käsitys, että oikeuslaitoksella ei ole velvollisuutta, suojata tiedoksiantojärjestelmällä sellaista vastaajaa, joka ei huolehdi oikeitten osoitetietojen rekisteröinnistä, on oikea. Sitä vastaan, että haasteen tiedoksiannon tulisi voida tapahtua tavallisena postilähetyksenä, voidaan esittää se perustelu, että tilapäinen poissaolo, sairaus tai muu sellainen seikka voi tosiasiassa johtaa siihen, että vastaaja ei saa tietoa haastehakemuksesta. Kun vahvistamis- ja täytäntöönpanomenettely on jo tällä hetkelläkin parhaimmillaan erittäin nopea ja kun tämän koko prosessin nopeus todennäköisesti tulevaisuudessa kasvaa, on mahdollista, että täytäntöönpano on saatettu loppuun ja saatava peritty tai vastaaja todettu varattomaksi ennen, kuin vastaaja saa tiedon häntä vastaan esitetystä vaatimuksesta. Tämän riskin suuruutta ei pidä liioitella mutta ei vähätelläkään. Riskistä huolimatta haasteen tiedoksiannon tulisi voida tapahtua tavallisena postilähetyksenä. Vastaavasti valtiolle tulisi säätää tuottamuksesta riippumaton vahingonkorvausvastuu niistä vahingoista, joita tämän riskin toteutumisesta voi vastaajalle aiheutua.   

Sähköisen asioinnin edistäminen asioitten vireille panossa lisäisi tuottavuutta myös ulosottolaitoksessa. Sähköinen tuomiorekisteri siinä mielessä, että velkojan ei tarvitse toimittaa täytäntöönpanoperustetta ulosottoviranomaiselle paperimuodossa, on tässä suhteessa tärkeintä.  

Käsittelymaksujen periminen ehdotetulla tavalla tehostaisi toimintaa merkittävästi. Sen sijaan alemman käsittelymaksun perimistä sähköisesti vireille pannuista asioista voidaan tuskin pitää yhdenvertaisuuden kannalta perusteltuna. 

Säädöshankkeet summaarisen velkomusprosessin kehittämiseksi

Työryhmä esittää sellaisen lainsäädännön valmistelemista, joka mahdollistaisi ulosottoperusteen hankkimisen yksityisessä perinnässä velallisen suostumuksella. Ulosottolaitoksen näkökulmasta ehdotus edellyttäisi jatkovalmistelua. Ulosottovaiheessa pitäisi jossakin menettelyssä todeta, onko täytäntöönpanoperuste syntynyt vai ei. Voidaan kysyä, millä tavalla tämä menettely eroaisi asiallisesti vahvistamismenettelystä. Kun itse vahvistamismenettely on suhteellisen yksinkertainen, voidaan perustellusti kysyä, saavutetaanko tällaisella uudella sääntelyllä jotakin olennaista etua ja olisiko tällaisella velallisen nimenomaiseen suostumukseen perustuvaan menettelyyn käytännössä todellista tarvetta vai jäisikö menettelyn käyttö aivan marginaaliseksi ilmiöksi.

Sen sijaan olisi erittäin perusteltua uudistaa perintä- ja oikeudenkäyntikulujen sääntely ehdotetulla tavalla. Tavoitteeksi voitaisiin asettaa velkojille, velallisille ja yhteiskunnalle aiheutuvien kokonaiskustannusten vähentäminen.

Lisäksi tulisi harkita, voitaisiinko saamistodisteiden käsittelyä summaarisessa velkomisprosessissa yksinkertaistaa. Käytännössä tämä koskee juoksevia sitoumuksia. Jos ja kun työryhmän ehdotukset sähköisen asioinnin edistämisestä toteutetaan koko summaarinen velkomusprosessi (velkoja-tuomioistuin-velkoja- ulosotto-velkoja) olisi mahdollista toteuttaa kokonaan sähköisesti. Ainoaksi paperiksi koko toimintaprosessissa jäisi saamistodiste niissä tapauksissa, joissa saatava perustuu juoksevaan sitoumukseen. Vaikka juoksevien saamistodisteiden nykyisenkaltainen käsittely on teoreettiselta kannalta perusteltua, käytännössä sellaisia tilanteita, joissa saamistodisteella on todellista merkitystä, esiintyy äärimmäisen harvoin. Tästä syystä tulisi harkita eri keinoja saamistodisteiden käsittelyn yksinkertaistamiseksi. Saamistodiste tulisi aina yksilöidä haastehakemuksessa riittävän tarkasti. 
Velkoja voisi säilyttää saamistodistetta ja olisi velvollinen esittämään sen, jos prosessin luotettavuus sitä edellyttäisi. Ainakin julkisen valvonnanalaisten velkojien osalta prosessin paperittomuutta voitaisiin pitää tältä osin tavoitteena.   

Johtava kihlakunnanvouti			Timo Heikkinen