Päiväys

Dnro
	
	25.10.2004	PPO-2004-J-52-90	

Oikeusministeriö
PL 25
00023 VALTIONEUVOSTO	
		
Viite 
 	Lausuntopyyntö 30.7.2004, OM 7/021/2004	

Asia 
	Pohjois-Pohjanmaan ympäristökeskuksen lausunto vesilakitoimikunnan mietinnöstä 
(Kom 2004:2)	

Pohjois-Pohjanmaan ympäristökeskuksen lausunnon yhteydessä on kuultu ympäristönkehittämisosastoa, ympäristönsuojeluosastoa, luonnonsuojeluosastoa ja alueidenkäytön osastoa. 

1 LUKU  Yleiset säännökset

2 § Suhde muuhun lainsäädäntöön

Ehdotuksen suhde vesienhoidon järjestämisestä annettavaan lakiin ja sen mukaisiin vesienhoitosuunnitelmiin ja seurantaohjelmiin 

Hallitus antoi alkukesällä eduskunnalle esityksen lakikokonaisuudeksi, jolla pantaisiin täytäntöön EY:n vesipolitiikan puitedirektiivin velvoitteet. Kokonaisuuteen sisältyi esitys laiksi vesienhoidon järjestämisestä sekä esitykset ympäristönsuojelulain ja vesilain muuttamiseksi. Esityksessä todetaan, että direktiivin toimeenpanemiseksi tarvittavia säännöksiä vesilakiin selvitetään edelleen vesilakitoimikunnassa. Vesilakitoimikunnan ehdotus on kuitenkin tältä osin jokseenkin hallituksen esityksen mukainen. Lakikokonaisuus ei anna juurikaan keinoja vesipolitiikan puitedirektiivin mukaisten ympäristötavoitteiden saavuttamiseksi.

Vesilakiehdotuksen 3 luvun 6 §:n mukaan yleiselle edulle aiheutuvia hyötyjä ja menetyksiä arvioitaessa on otettava huomioon, mitä vesienhoitosuunnitelmassa on esitetty hankkeen vaikutusalueen vesien tilaan ja käyttöön liittyvistä seikoista. Ehdotuksen 11 luvun 22 §:n mukaan lupapäätöksestä on käytävä ilmi, miten vesienhoitosuunnitelma on otettava huomioon. Tarkkailuvelvoitetta määrättäessä on 3 luvun 11 §:n mukaan otettava huomioon mm. vesienhoidon järjestämisessä (po. järjestämisestä) annetussa laissa tarkoitettu seurantaohjelma. Vesienhoidon järjestämisestä annettavan lain yhteydessä ympäristönsuojelulakiin on ehdotettu lisättäväksi säännös, jonka mukaan lupaehtojen tarkistamista koskevaa määräystä tai luvan määräaikaisuutta harkittaessa on otettava huomioon vesienhoitosuunnitelmat ja toimenpideohjelmat. Tämänsisältöinen lisäys voisi olla tarpeen myös vesilakiehdotuksen 3 luvun 19 ja 20 §:iin.
Ehdotuksen suhde maankäyttö- ja rakennuslakiin

Maankäyttö- ja rakennuslain 161 § 4 momentissa oleva kahden järjestelmän vaihtoehtoisuus on aiheellista säilyttää. Ehdotuksen  1 luvun 2 §:n 3 momentissa lupa-asiat ja viranomaispäätökset sekä eri kaavatasot tulisi rinnastaa. Eroa kaavan laatimisen ja kaavan muuttamisen välille ei tule tehdä. Perustelutekstissä kaavan laatimisen ja muuttamisen vireilletulon vaikutus on esitetty epätarkoin ja virheellisin termein. Maankäyttö- ja rakennuslaissa on säännökset kaavan vanhentumistilanteista, eikä vesilupaviranomaisten tulisi ratkaista sitä, mikä kaava on vanhentunut. Vesilaissa tulisi olla samanlaiset säännökset kuin ympäristönsuojelulaissa, jossa lupaa ei voida myöntää ennen kuin kaava on saatu muutetuksi tai hankkeelle on myönnetty lupa poiketa asemakaavan sisällöstä. Ehdotuksen nykytilan arvioinnissa ei ole otettu huomioon sitä, että myös vesialueiden käyttö ja sen vaikutukset on käsiteltävä kaikissa maankäyttö- ja rakennuslain mukaisissa kaavatasoissa. Vesitaloushankkeet on jatkossakin käsiteltävä vesilain mukaisessa lupamenettelyssä.

3 § Määritelmiä 

Ehdotuksen  mukaan vesistöllä tarkoitetaan järveä, lampea, jokea, puroa ja muuta luonnollista vesialuetta, lukuun ottamatta noroa, ojaa, ja lähdettä, sekä tekojärveä, kanavaa ja muuta vastaavaa keinotekoista vesialuetta. Lakiehdotuksen perustelujen mukaan vesistö määriteltäisiin luettelemalla arkikielisiä "vesistötyyppejä". Suomen kielessä vesistöllä tarkoitetaan kuitenkin järvien, jokien ym. toisiinsa yhteydessä olevien vesialueiden muodostamaa kokonaisuutta. Lakiehdotuksen mukainen määritelmä on näin ollen suomen kielen vastainen. Perussanakirjassa vesistö määritellään seuraavasti: "yhteistä laskujokea myöten purkautuvien vesien (jokien, järvien, reittien) kokonaisuus; myös reiteistä tm. pienemmistä kokonaisuuksista". Yksittäiset joet, järvet ym. eivät tämän mukaan ole vesistöjä, vaan vesistön osia. 

Määritelmän kirjoitustavasta voi saada käsityksen, että keinotekoiset vesialueet esim. tekojärvet eivät kuuluisi vesistökäsitteen piiriin. Tätä ei liene tarkoitettu, joten kohtaa olisi syytä muotoilla toisin. Muussa lainsäädännössä esimerkiksi laissa poikkeuksellisten tulvien aiheuttamien vahinkojen korvaamisesta (284/1983) on käytetty "vesistö" –käsitettä, joten määritelmä tulee laatia selkeästi. 

Joki on 4)-kohdassa määritelty pelkästään valuma-alueen koon perusteella. Ei-asiantuntijan on vaikea arvioida joen kokoa pelkän valuma-alueen perusteella. Määritelmää tulisi täydentää nykyisen lain sanallisella määritelmällä. 

7 § Viranomaiset

Ympäristöhallinnosta annetun lain mukaan alueellisen ympäristökeskuksen tehtäviksi on säädetty yleisen edun valvonta ( 4 § 2 momentin 2. kohta,  4 § 5 momentti sekä ympäristöhallinnosta annetun asetuksen  2 a §), valtion vesioikeudellisten lupien edunvalvonta (4 § 2 momentti 9. kohta) sekä valtion edun valvonta (4 § 2 momentin 12. kohta). 

Vesilaissa lupaviranomaisena ovat lupavirastot. Pohjois-Pohjanmaan ympäristökeskus esittää, että  pienimmissä vesitaloushankkeissa ja vesistöalitusta koskevissa lupasioissa (esim. ehdotuksen 3 luvun 3 §:n 4. kohta) voisi lupaviranomaisena olla myös paikallinen ympäristökeskus. Vaikutuksiltaan vähäisten vesitaloushankkeiden osalta tulisi harkita ympäristönsuojelulain mukaisen ilmoitusmenettelyn soveltamista asioiden käsittelyn nopeuttamiseksi.  Ilmoitus toimenpiteistä tulisi tehdä ympäristökeskukselle, joka määräajassa (esim. 60 vrk) antaisi asiassa päätöksen.  Päätös sisältäisi joko velvoitteen luvan hakemiseen tai määräykset hankkeen toimeenpanossa noudatettavasta menettelystä.. Ympäristökeskuksen velvollisuutena olisi ylläpitää lupa- ja hankerekisteriä sekä paikkatietojärjestelmää, joista tiedot olisivat esim. maankäytön suunnittelijoiden ja rakentajien sekä yleisön saatavilla.
2 LUKU Yleiset velvollisuudet, oikeudet ja rajoitukset

3 § Jokaisen oikeus liikkua vesistössä 

Rikoslain kotirauhan piiri on määritelty rikoslain 24 luvun 11 §:ssä ja sen rikkominen 24 luvun  1 ja 2 §:ssä. Toimikunta ehdottaa rikoslain kotirauhan ulottamista pihaan välittömästi liittyville vesialueille ja ehdottaa rangaistavaksi esimerkiksi häiritsevän edestakaisen ajon vesiskootterilla tai muulla vesikulkuneuvolla rannan läheisyydessä. Tarkoitus 1 momentin mukaan on säätää rangaistavaksi häiritsevä edestakainen ajo moottorikelkalla tai muulla moottoriajoneuvolla myös jääpeitteisellä vesialueella rannan läheisyydessä. Voimassa olevassa vesiliikennelain 24 §:ssä on säädetty rangaistavaksi vesiliikennelain 5 §:n  vastainen menettely (esim. tarpeeton häiriö) ja maastoliikennelain 25 §:ssä on säädetty rangaistavaksi maastoliikennelain 5 §:n vastainen menettely (esim. tarpeeton häiriö).  Ehdotuksen  16 luvun 3 §:n 2 momentissa puhutaan vesilain rikkomisen yhteydessä myös kulkemisesta vesialueella, mutta siinä ei viitata ehdotuksen 2 luvun 3 §:ään. Vesilakiehdotuksen 2 luvun 3 §:n ja 16 luvun 3 §:n säätämisen sekä rikoslain kotirauhaa koskevien pykälien muuttamisen yhteydessä nämä eri laeissa olevat rangaistuspykälät tulisi sovittaa yhteen. 

Voimassaolevan vesiliikennelain (15 §) ja maastoliikennelain (8 §) mukaan on mahdollista hallintopäätöksellä alueellisesti kieltää tai rajoittaa liikkumista vesialueilla tai jääpeitteisillä vesi-alueilla. Kieltoja ja rajoituksia on määrätty esim. häiritsevän moottoriveneilyn vuoksi. Lainsäädännössä tulisi selkeästi määrittää, millaisissa tapauksissa häiriökäyttäytymiseen puututaan rikosoikeudellisin keinoin ja millaisissa tapauksissa hallinnollisten kieltojen tai rajoitusten määräämisellä. Kotirauhan piirin ulottuvuuden suhde vesiliikennelain 21 §:n mukaisiin kilpailu- ja harjoituslupiin sekä maastoliikennelain 3 luvun moottorikelkkareitteihin ja 30 §:n kilpailu- ja harjoituslupiin tulisi myös selvittää. 

9 § Eräiden vesiluontotyyppien suojelu

Lakiehdotuksen ja nykyisen vesilain pienvesityyppien suojelupykälien sanamuoto edellyttää luonnontilaisuutta, mitä käytännössä on tulkittu myös niin, että ko. pienveden, esim. noron uoman, tulee olla täysin alkuperäisessä luonnontilassaan ilman vähäistäkään ihmisen toiminnan vaikutusta. Alkuperältään luonnontilaisten purojen merkitys luonnon monimuotoisuuden kannalta on suuri, mikä puoltaisi niiden sisällyttämistä vesilain mukaan suojeltuihin luontotyyppeihin. Ympäristökeskus yhtyy vesilakitoimikunnan muistiossaan 16.6.2004 tekemään ehdotukseen, että "mahdollisuus sisällyttää luonnontilaiset purot vesilain nojalla suojeltuihin luontotyyppeihin ja tällaisen lisäyksen vaikutukset tulee selvittää ennen vesilain uudistamista koskevan hallituksen esityksen antamista. Selvityksessä tulee ottaa huomioon myös metsälainsäädännön ja vesilain muodostama kokonaisuus." Tässä yhteydessä tulee myös määritellä, mitä luonnontilaisuudella tarkoitetaan. Purojen, joihin on esim. metsäojitusten seurauksena kulkeutunut hiekkaa, luonnontilan palauttaminen erilaisin kunnostustoimenpitein on oltava mahdollista. 

12 § Oikeuden saamisen edellytykset

Ehdotuksen 2 momentin 1)-kohdan mukaan voidaan myöntää oikeus tehdä vähäinen rakennelma vesistöön toiselle kuuluvalle tai yhteiselle alueelle vesistöä huomattavasti muuttamatta. Vähäisestä rakennelmasta tulisi laittaa ymmärrettävyyden parantamiseksi esimerkkejä nykyisen lain 2 luvun 
7 §:n 2 momentin tapaan.

14 § Ilmoittamisvelvollisuus

Esitetty 14 vuorokauden määräaika on liian lyhyt. Ympäristökeskuksella tulisi olla vähintään 30 vuorokauden määräaika tutustua hankkeeseen, ja sen selvittämiseen, edellyttääkö hanke lupaa tai onko se lain vastainen. 

3 LUKU  Luvanvaraiset vesitaloushankkeet

5 § Luvan myöntämisen este

Ehdotuksen mukaan valtioneuvosto voi myöntää poikkeuksen 3 luvun 5 §:n 1 momentin 2 tai 3 kohdassa tarkoitetuista luvan myöntämisen esteistä, jos hanke on yleisen edun kannalta tärkeä. Poikkeusluvan myöntämisen tulisi koskea hankkeita, joiden tarkoituksena on  yhteiskunnan elintärkeiden toimintojen, kuten elintarvike-, vesi-  ja energiahuollon, turvaaminen sekä normaali- että poik-keusoloissa (Valtioneuvoston periaatepäätös 27.11.2003 Yhteiskunnan elintärkeiden toimintojen turvaamisen strategia). 

13 § Kalatalousvelvoite ja –maksu

Pykälään tulisi selvyyden vuoksi lisätä nykyisen lain 2 luvun 22a §:n tapaan määräykset välppäaidasta tai muusta tarkoituksenmukaisesta laitteesta, joka estää kaloja joutumasta vettä käyttävään laitokseen. Tulisi harkita muitakin em. lainkohdan määräysten siirtämistä uuteen lakiin. Jos kalatalousmaksun käytön suunnittelukulut halutaan sisällyttää kalatalousmaksulla kustannettavaksi, tulee tämä ottaa huomioon kalatalousmaksun suuruutta määrättäessä. Lakiehdotuksessa  ei näin ole. Jos kalatalousmaksun käyttöä laajennetaan kalatalousviranomaisen tekemään toimenpiteiden suunnitteluun, on vaara, että pienistä kalatalousmaksuista ei jää riittävästi varoja maksulla tehtävän toimenpiteen järkevään toteuttamiseen. Toimenpiteiden vaatima viranomaistyö on tehtävä joka tapauksessa ilman lisärahoitusta.   

Ehdotuksessa kalatalousvelvoite on etusijalla verrattuna kalatalousmaksuun kuten nykyisessäkin laissa. Kalatalousmaksuvelvoitteista ilmeisesti  suurin osa on euromääräiseltä arvoltaan aika pieniä, satoja tai tuhansia euroja vuodessa. Suuret velvoitteet ovat pääsääntöisesti yksinomaan toimenpidevelvoitteita tai toimenpidevelvoitteita täydennettynä velvoitteen volyymiin verrattuna pienellä kalatalousmaksulla. Samalle vesistöalueelle kohdistuvat pienet kalatalousmaksut on usein käytetty yhdessä niille laaditun yhteisen käyttösuunnitelman mukaisesti. Menettely on ollut ilmeisen onnistunut velvoitteen saajan, kalaviranomaisen, kalastusoikeuden haltijan ja toiminnan tuloksellisuuden kannalta. Usein kalatalousmaksut on TE-keskuksen kalatalousyksikön hyväksymän käyttösuunnitelman mukaisesti käyttänyt ao. kalastusalue tai osakaskunta. Pohjois-Pohjanmaan ympäristökeskuksen mielestä on toimikunnan ehdotuksen mukaisesti syytä selvittää, voidaanko kalatalousmaksun määrääminen saattaa lakitekstissä tasavertaisemmaksi 3 luvun 13:ssä esitettyyn verrattuna. Periaatteena pitäisi olla, että arvoltaan "suuret velvoitteet" olisivat nykyiseen tapaan toimenpidevelvoitteita tai toimenpidevelvoitteita täydennettynä kalatalousmaksulla ja toteutusvastuu on hankkeesta vastaavalla ja "pienet velvoitteet" pääsääntöisesti kalatalousmaksuja.
 
Pohjois-Pohjanmaan ympäristökeskuksen mielestä kalatalousmaksuja voidaan ympäristölupaviraston lupapäätöksellä ohjata vaatimuksesta kalastusoikeuden haltijan käytettäväksi, jos päätöksessä on määritelty alue, jonne kalatalousmaksulla kustannettavat toimet kohdistetaan, ja toimenpiteen sisältö. Jos näin ei ole, tulee TE-keskuksen ratkaista kalastusoikeuden haltijan esityksen pohjalta kalatalousmaksun yksityiskohtainen käyttö. Joka tapauksessa kalatalousmaksun käyttö tulisi tapahtua TE-keskuksen kalatalousyksikön valvonnassa. Hankkeesta vastaavan tulee maksaa kalatalousmaksun käytön kustannukset. 
15 § Valmistelulupa

Pohjois-Pohjanmaan ympäristökeskus yhtyy vesilakiehdotukseen ja sen perusteluissa esitettyyn. 

19 § Lupamääräysten määräaikainen tarkistaminen

Voimassa olevan vesilain mukaan (8 luvun 10a §) vesistön säännöstelyä koskevassa luvassa vesiympäristön ja sen käytön kannalta merkittävät ehdot tulee yleensä määrätä tarkistettaviksi määräajoin. Lakiehdotuksen 3 luvun 19 § antaisi mahdollisuuden määräaikaisten lupamääräysten antamiseen myös muita vesitaloushankkeita koskevissa päätöksissä. Ympäristökeskus pitää muutosta perusteltuna.

20 § Lupamääräysten muu tarkistaminen ja uusien määräysten antaminen

Vanhojen vesitalouslupien tarkistamisen osalta voimassa olevan lain säännösten (2 luvun 27 ja 28 §) keskeiseen sisältöön ei tulisi lakiehdotuksen 3 luvun 20 §:ssä juurikaan muutoksia. Ympäristökeskus ei näe aihetta säännösten ehdotettua perusteellisempaan muuttamiseen. Vesilakitoimikunnan 16.6.2004 päivätyn muistion mukaan laissa tulisi olla mahdollisuus tarkistaa sellaisia vanhoja hankkeita koskevia lupia, jotka ovat menettäneet merkityksensä. Tällaisia ovat erityisesti monet vanhat kuivatus- ja järjestelyhankkeet. Vanhoille jo merkityksensä menettäneille hankkeille saattaa kuitenkin olla vaikea löytää tahoa, joka toimisi tarkistamis- tai kumoamisluvan hakijana ja hakemussuunnitelman tekijänä.

4 LUKU Vedenotto
 
5 § Vedenoton etusijajärjestys:

Yhteiskunnan elintärkeiden toimintojen turvaamisen kannalta tärkeä vedenhankinta tulee olla priorisoitu muihin käyttömuotoihin nähden. Esitetty järjestys vaikuttaa pääosin oikealta ja tarkoituksenmukaiselta. Kuitenkin tulisi vielä miettiä kohtaa 3), jossa veden ottaminen paikkakunnan teollisuuden käyttöön tai muuten käytettäväksi paikkakunnalla priorisoidaan samalle tasolle yhdyskunnan vesihuoltoon nähden paikkakunnan ulkopuolella. Näin ei liene perusteltua tehdä jo yksistään siitä syystä, että erittäin suuressa osassa maamme taajamia vedenhankinta perustuu paikkakunnan ulkopuolisiin vesivaroihin. Edellä sanotun mukaisesti talousveden hankinta tulisi tärkeydeltään aina priorisoida teollisuus- tai muun vedenhankinnan edelle. 

7 § Vedenottoa koskevan luvan voimassaolo

Ehdotuksen mukaan yhdyskunnan häiriöttömän vesihuollon turvaamiseksi lupa vedenottoon voidaan kokonaan tai osittain myöntää ilman määräaikaa. Kuitenkin perusteluiden mukaan yhdyskuntien vedenottolupien määräaikaisuus tulisi kysymykseen  vain poikkeustapauksissa. Isojen ylikunnallisten yhdyskuntia palvelevien vedensiirtohankkeiden toteuttamiseen ja käyttämiseen mahdollinen määräaikaisuus toisi turhaa epävarmuutta varsinkin kun perusteluissa mainittuja poikkeustapauksia ei ole 
määritelty. 

11 § Vedenottamon suoja-alueen perustaminen ja 12 § Suoja-aluemääräykset 

Ympäristökeskus esittää, että luvanhakijan olisi aina haettava suoja-alueen perustamista joko lupahakemuksen yhteydessä tai lyhyen määräajan jälkeen luvan saamisesta.
 
Pykälässä on todettu, että ympäristölupavirasto voi yksittäistapauksissa hakemuksesta myöntää poikkeuksen suoja-aluemääräyksistä. Poikkeuksen myöntämisestä ympäristölupa-asian yhteydessä säädetään ympäristönsuojelulain 39 §:n 4 momentissa. Poikkeamisesta säädetään ympäristölupaa edellyttävän toiminnan osalta ympäristölupapäätöksellä, jonka tekee toimivaltainen viranomainen. Näin osassa tapauksia poikkeamisesta päättäisi kunnan ympäristölupaviranomainen kuultuaan ympäristökeskusta. Menettely ei vaikuta kovin uskottavalta ja näin myöskään soveltamiskelpoiselta, sillä poikkeamispäätös tulee delegoitua suoja-aluemääräyksen asettajaan nähden alemmalle tasolle, jossa asiantuntemus on kyseenalainen alueellisen ympäristökeskuksen lausunnosta huolimatta ja intressit poikkeamiseen suuremmat. Menettely voinee liian helposti johtaa ristiriitaisiin ratkaisuihin suoja-aluemenettelyn keskeisiin tavoitteisiin nähden. Suositeltavampi vaihtoehto olisi se, että poikkeamispäätökset käsiteltäisiin ympäristölupavirastoissa.     

5 LUKU Ojitus

6 § Ojituksesta ilmoittaminen

Ilmoitusvelvollisuuden tulisi koskea vesistöihin päätyvien valtaojien ojittamista sekä  yli kymmenen hehtaarin metsäkunnostusojituksia.

8 § Ojan kunnossapito ja käyttö

Lakitekstissä tai 8 §:n perusteluissa ei ilmene, miten luonnontilaisuus määritellään. Pohjois-Pohjanmaan ympäristökeskus esittää, että luonnontilaisuuskäsite ei koskisi ollenkaan keinotekoisesti kaivettuja aikanaan uusia ojia tai valtaojien uomia. Pohjanmaan merenrannikolla on runsaasti viljelykäytössä maankohoamisrantoja, joista osa on suojelualueina. Maatalouden, asutuksen ja elinkeinotoiminnan vaatima, välttämätön peruskuivatusten kunnostusojitus ja salaojittaminen tulee ottaa huomioon vesilain tarkistamisessa. Alkuperältään luonnontilaisissa uomissa (lähinnä puroissa), joita on perattu kuivatus- tai tulvasuojelutarkoituksessa, mutta joiden kunnossapito on laiminlyöty, täytyy jatkossakin olla mahdollista tehdä kunnossapitotöitä, mikäli kuivatus- tai tulvasuojelutarvetta ilmenee, siten kuin voimassa olevassa vesilaissa on edellytetty toimittavan. Vesilain tarkistuksessa näiltä paikallisilta ja vähäiseksi luokitelluilta hankkeilta ei tulisi vaatia kohtuuttoman raskasta selvitys- ja lupamenettelyä, koska kustannukset nousevat helposti kohtuuttomiksi tarpeisiin nähden eikä näitä tulisi rajata mihinkään aikarajoihin, milloin uoman katsotaan palautuneen kokonaan luonnontilaiseksi.

6 LUKU Keskivedenkorkeuden pysyvä alentaminen ja nostaminen

1 § Soveltamisala

Luvun säännöksiä sovelletaan järven tai lammen keskivedenkorkeuden pysyvään muuttamiseen. Luetteloon tulee lisätä suvanto. Varsinkin uittoa ja tulvasuojelua varten tehtyjen koskiperkausten seurauksena on kosken ylävirranpuoleisen suvannon vesipinta saattanut laskea huomattavasti. Uiton loputtua ja usein myös tulvasuojelutarpeen vähennyttyä on vesistön ja rannan käytön parantamiseksi tarvetta myös suvantojen keskivedenkorkeuden nostamiseen. Isojen jokien suvannot ovat rantaviivan pituudella ja pinta-alalla mitattuna rinnastettavissa järviin ja lampiin. Pienempienkin suvantojen rannalla voi olla vapaa-ajan asuntoja, joiden rannankäyttö kärsii alennetuista vedenkorkeuksista.

4 § Alueen omistajien suostumus

Ehdotuksen 1 ja 2 momenttiin tulisi lisätä järven ja lammen rinnalle suvanto ja 1 momentin ensimmäisen virkkeen kolmanteen lauseeseen " … että vähintään kolmea neljännestä järven, lammen tai suvannon pinta-alasta edustavan vesialueen omistajat …" Ehdotuksen 6 luvun 4 §:n 2 momentin loppuun tulee lisätä maininta nykyisen lain tapaan omistusoikeudesta eli "että luvanhakija omistusoikeuden tai pysyvän käyttöoikeuden perusteella hallitsee enemmän kuin puolta tästä alueesta."

Lisäksi tulisi harkita seuraavanalaista lisäystä: Jos vedenpinnan nostamisen seurauksena veden alle jäävä alue on vähäinen, eikä nostamisesta aiheudu korvattavaa vahinkoa tai haittaa ja varsinkin jos vedenpinnan nostamisesta tulee veden alle jäävän alueen tai rannan omistajalle hyötyä, lupa vedenkorkeuden nostamiseen voidaan myöntää, vaikka hakijalla ei ole veden alle jäävään alueeseen lainkaan omistusoikeutta tai pysyvää käyttöoikeutta, eikä veden alle jäävän alueen omistajista kukaan ole antanut kirjallista suostumusta.  Kun perkauksella on laskettu jokisuvannon vedenkorkeutta, on muodostunut vesijättö usein kapea, muutamia metrejä leveä, mutta satoja metrejä tai kilometrejä pitkä  nauhamainen muodostuma, joka vaikeuttaa mm. rannan virkistyskäyttöä. Edellä esitetty lisäys koskisi mm. tällaisia tapauksia. 

7 LUKU Säännöstely 

1 § Soveltamisala

Soveltamisalaan tulisi lisätä voimassa olevan lain mukaisesti myös uitto, kastelu, kalanviljely ja maankuivatus.

 3 § Säännöstelyä koskevien lupamääräysten tarkistaminen ja uusien määräysten antaminen (siirtymäsäännös 19 luku 5 §) 

Ehdotuksen 3 § vastaa voimassaolevan vesilain 8 luvun 10b §:ää muilta kuin edunmenetysten korvaamista koskevilta osin: Kyseiseen pykälään ei ensinnäkään sisälly mainintaa, jonka mukaan korvaukset maksetaan valtion varoista, jos tarkistamisella ei ole pääasiallisesti paikallista merkitystä. Pykälässä ei myöskään ole mainintaa korvausten sovittelumahdollisuudesta. Näiden kohtien jättämistä pois ei ole lainkaan perusteltu. Perusteluissa on ainoastaan todettu, että korvaussäännös on yhdenmukainen 3 luvun 20 §:ssä olevan korvaussäännöksen kanssa. Olisikin aiheellista selvittää, tulisiko kyseiset kohdat sisällyttää sekä 3 luvun 20 §:ään että 7 luvun 3 §:ään. Ennen lakiehdotuksen voimaantuloa annettuja säännöstelylupia koskevassa siirtymäsäännöksessä 19 luvun 5 §:ssä edellä mainitut kohdat ovat samassa muodossa kuin voimassa olevassa laissa.

Ehdotus ei sisällä säännöstelymaksun määräämistä. Pohjois-Pohjanmaan ympäristökeskus yhtyy perusteluissa asiasta esitettyyn. 

9 LUKU Puutavaran uitto

21 § Jälkihoitotoimenpiteet

Ehdotuksen 2 momenttiin tulee lisätä maininta muuttuneiden vedenkorkeuksien palauttamisesta ja uittoväylää kuntoonpantaessa tehtyjen rakennustyön jätteiden poistamisesta ja maisemoinnista KHO:n 30.8.1988 antaman päätöksen (KHO 1988:3381) perusteella. Täydennettynä 2 momentin ensimmäisen virkkeen loppuosan tulee olla: "jotka voivat olla vaaraksi tai haitaksi vesistöä käytettäessä sekä uomassa tehtyjen perkausten ja muuttuneiden vedenkorkeuksien palauttamiseksi ennalleen sekä rakennustyön jätteiden poistamiseksi ja maisemoimiseksi." 

11 LUKU Hakemusmenettely

16 § Erityisen selvityksen hankkiminen

Toimikunta ehdottaa katselmustoimituksen ja lopputarkastuksen poistamista. Vesilakitoimikunnan 16.6.2004 päivätyssä muistiossa esitetyillä perusteilla katselmustoimitus voidaan poistaa. Asianmukainen hakemussuunnitelma varmistaa, että hankkeen lupaharkinta, lupamääräykset ja toimenpiteet sekä korvaukset toisen edun suojaamiseksi voidaan asettaa kuulutusmenettelyn, maastotarkastusten tai selvitysmenettelyn perusteella. Varsinkin vaikutusiltaan laajoissa hankkeissa voi hankkeen toteuttamisen jälkeen ilmetä sellaista laajalle alueelle ulottuvaa  toisen etua loukkaavaa, jota ei päätöstä annettaessa ole osattu ottaa huomioon ja jonka syy-yhteyttä asianosaiset eivät osaa osoittaa hankkeesta johtuvaksi. Viran puolesta tehtävä lopputarkastus auttaisi mm. tällaisten ongelmien selvittämisessä. Lopputarkastuksia on vireillä muutamia. Vähäisestä lukumäärästä huolimatta mahdollisuus lopputarkastukseen määräämiselle tulisi uudessakin laissa vahingonkärsijöiden oikeusturvan takia säilyttää. 

Erityisen selvityksen tarkoituksena on täydentää hakemusta katselmustoimitusta vastaavalla, mutta kevennetyllä menettelyllä. Katselmustoimituksissa hakijan velvollisuutena on ollut maksaa toimitukseen liittyvät matka- ym. kulut. Selvitysmenettelyssä vastaavaa velvoitetta ei ole ollut. Erityisen selvityksen tekemisessä matkakuluja ei tule jättää ympäristöhallinnon kustannettavaksi. On selvintä, että ne maksetaan ympäristölupaviraston toimintarahoista ja erityinen selvitys otetaan huomioon määritettäessä käsittelymaksun suuruutta.

Erityisen selvityksen tekemiseen esitetty 60 päivän määräaika on liian lyhyt laajoissa hakemusasioissa. Lupaviraston tulisi tapauskohtaisesti määrätä selvitykselle kohtuullinen määräaika, johon olisi mahdollisuus tarvittaessa hakea ja saada jatkoaikaa. Ympäristöhallinnossa ei ole tulevaisuudessa päätoimisia katselmusinsinöörejä katselmustoimitusten jäädessä pois. Selvityksen hankkiminen tulee tulevaisuudessa sovittaa asiantuntijoiden muihin virkatehtäviin.

18 § Päätösharkinta

Ehdotuksen 2 momentissa "ja" -sanan jäljestä puuttuu "sen" –sana.

20 § Valtioneuvoston poikkeusluvan käsittely

Ehdotettu käsittelymenettely on viimeistelemätön, kuten toimikunta on muistiossaan 16.6.2004 itsekin todennut. Pohjois-Pohjanmaan ympäristökeskus huomauttaa seuraavista seikoista:

Lupa ja "ns. ehdollinen lupa" on erotettava toisistaan selkeämmin. Ehdotuksen 11 luvun 20 §:n 1 momentin sanamuoto on  ristiriidassa ehdotuksen 11 luvun 18 §:n 2 momentin ja 3 luvun 5 §:n 1 momentin kanssa. Ehdotuksen 11 luvun 18 §:n 2 momentin mukaan lupa myönnetään, jos hanke täyttää vesilaissa ja sen nojalla annetuissa asetuksissa säädetyt edellytykset luvan myöntämiselle. Ehdotuksen 3 luvun 5 §:n 1 momentin lupaa ei kuitenkaan saa myöntää.  Ehdotuksen 11 luvun 20 §:n 1 momentissa käytetään kuitenkin termiä "lupa" ("ympäristölupaviraston on luvassa määrättävä, että luvan mukaisiin toimiin hankkeen toteuttamiseksi ei saa ryhtyä ennen kuin valtioneuvosto on myöntänyt poikkeusluvan 3 luvun 5 §:n 2 momentin nojalla").  Lakiehdotuksen perusteluissa todetaan, että "…ympäristölupaviranomaisen tulisi muutoin luvan myöntämistä koskevassa päätöksessä määrätä, että toimiin hankkeen toteuttamiseksi ei saisi ryhtyä ennen kuin valtioneuvosto on myöntänyt poikkeusluvan". 

Luvan myöntämisesteen olemassaolo harkittaisiin sen jälkeen, kun luvan myöntämisen yleisten edellytysten on todettu olevan olemassa (lakiehdotuksen perustelujen mukaan: "…kun lupaharkinta olisi muutoin tehty"). Yleisten edellytysten olemassaolon toteaminen ja lupaharkinta eivät välttämättä sisältäne lupamääräysten asettamista. Ehdotuksen 11 luvun 20 §:ssä ja sen perusteluissa puhutaan kuitenkin luvan mukaisista toimista ja korvauksista. Tämä viittaa siihen, että ympäristölupaviraston päätöksessä esitettäisiin 3 luvun 5 §:n 1 momentin 2 tai 3 kohdan mukaisessa tapauksessa myös lupamääräykset siltä varalta, että valtioneuvosto myöhemmin myöntäisi poikkeusluvan. Asia on esitetty lakiehdotuksessa ja sen perusteluissa epäselvästi.

Ehdotuksen 11 luvun 20 §:n 2 momentin mukaan valtioneuvoston poikkeuslupaa koskeva hakemus voidaan tehdä sen jälkeen kun lupapäätös on lainvoimainen. Päätös, jossa on todettu luvan myöntämiselle olevan este, mutta johon kuitenkin sisältyisi ehdollinen lupa lupamääräyksineen olisi oikeusjärjestelmässä erikoinen. Asianosaisten, jotka ovat tyytyväisiä siihen, että esteen on todettu olevan olemassa, tulisi kuitenkin tarvittaessa valittaa myös ehdollisesta luvasta siltä varalta, että valtioneuvosto myöhemmin myöntäisi poikkeuksen. Pitkän oikeusprosessin jälkeen annettava päätös poiketa luvan myöntämisen esteistä saattaisi myös heikentää oikeusjärjestelmän arvostusta.  

Ympäristökeskus esittää,  että lainvalmistelun jatkotyössä selvitettäisiin nykyisen vesilain 16 luvun 24 §:n kaltaisen kaksivaiheisen menettelyn käyttöönottamista. Lupahakemukseen tulisi  liittää tarvittavat selvitykset esteen olemassa olon arvioimiseksi sekä hakijan oma arvio esteen olemassaolosta, mutta esimerkiksi tilakohtaisia korvausarvioita ei olisi vielä tarpeen esittää. Poikkeamisasia saatettaisiin valtioneuvoston käsittelyyn siinä vaiheessa, kun luvanmyöntämisesteen on todettu olevan olemassa.  Mikäli valtioneuvosto myöntäisi poikkeusluvan, prosessia ympäristölupavirastossa jatkettaisiin sen jälkeen kun valtioneuvoston poikkeuslupapäätös olisi lainvoimainen. Jatkokäsittelyssä selvitettäisiin ja ratkaistaisiin mm. korvauskysymykset. Luonnonsuojelulain 66 §:n mukainen poikkeuslupa ja vesilain mukainen poikkeuslupa tulisi käsitellä ja ratkaista valtioneuvostossa yhtä aikaa.

18 LUKU Erinäiset säännökset

5 § Tutkimuslupa

Tutkimusluvan voi hakemuksesta antaa ympäristölupavirasto. Nykyisen lain mukaan vastaavan luvan myöntää kunnan ympäristönsuojeluviranomainen. Menettely on toiminut erittäin hyvin, joten se tulisi säilyttää ennallaan. Useimmat tutkimustarpeet ovat pienimuotoisia, suppealle alueelle rajoittuvia. Tutkimusluvan myöntämisen siirtäminen ympäristölupaviraston ratkaistavaksi puoltaa paikkaansa hankkeissa, joissa joudutaan tekemään laaja-alaisia, usean kunnan alueelle ulottuvia tutkimuksia. Tällaiset hankkeet ovat lukumääräisesti vähäisiä. 18 luvun 5 §:n sanamuoto tulisi muuttaa voimassa olevan lain 1 luvun 31 §:n mukaiseksi, jolloin siitä ilmenee mm. tutkimusten tekemismahdollisuus sopimalla niistä alueen omistajan kanssa.

Ympäristökeskuksen johtaja	Mauno Rönkkömäki

Osastopäällikkö		Eero Merilä